Справа № 500/4335/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4335/20

01 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправною відмову Управління обслуговування громадян Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду його роботи на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у Підволочиському районі, Теребовлянської міжрайонної державної податкової інспекції, Гусятинської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року, посаді ведучого спеціаліста Підволочиського районного агропромислового об`єднання Тернопільської області з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року;

зобов`язати Управління обслуговування громадян Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду його роботи на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у Підволочиському районі, Теребовлянської міжрайонної державної податкової інспекції, Гусятинської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року, посаді ведучого спеціаліста Підволочиського районного агропромислового об`єднання Тернопільської області з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач 23.09.2020 року звернувся до Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в Тернопільській області з заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу", за результатами розгляду якої відмовлено. Відповідачем безпідставно не зараховано стажу державної служби ОСОБА_1 періоди його роботи на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у Підволочиському районі, Теребовлянської міжрайонної державної податкової інспекції, Гусятинської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року та на посаді ведучого спеціаліста Підволочиського районного агропромислового об`єднання Тернопільської області з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 01.02.2021 року подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 з 25.07.2018 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом №1900-0311-8/15364 від 30.09.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Листом №321/03-13 від 23.10.2020 року позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", період роботи в органах податкової служби з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року, оскільки довідка про складові заробітної плати №431/19-00-10-40 від 14.09.2020 року не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 року "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка містить доплату за спеціальне звання, що не передбачено зазначеною Постановою. Також не зараховано період роботи з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року на посаді ведучого спеціаліста групи організації і оплати праці Підволочиського районного агропромислового об`єднання, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 року "Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби", яка набрала чинності з 01.05.2016 року, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою було передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на виборних та інших відповідальних посадах в партійних, профспілкових і виборних організаціях до припинення дії ст.6 Конституції УРСР, тобто 24.10.1990 року.

Серед іншого, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомляє, що Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є відділом, а не юридичною особою, а, відповідно, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.07.2018 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.35).

Позивач 23.09.2020 року звернувся до Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в Тернопільській області з заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" (а.с.36), за результатами розгляду якої листом №1900-0311-8/15364 від 30.09.2020 року йому відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу (а.с.37-38).

Листом №321/03-13 від 23.10.2020 року (а.с.13-15), за результатами розгляду звернення від 15.10.2020 року (а.с.39), позивачу знову ж таки відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". До стажу державної служби ОСОБА_1 не враховано період роботи в органах податкової служби з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року, оскільки довідка про складові заробітної плати № 431/19-00-10-40 від 14.09.2020 року не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 року "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка містить доплату за спеціальне звання, що не передбачено зазначеною Постановою. Також не зараховано період роботи з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року на посаді ведучого спеціаліста групи організації і оплати праці Підволочиського районного агропромислового об`єднання, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 року "Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби", яка набрала чинності з 01.05.2016 року, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою було передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на виборних та інших відповідальних посадах в партійних, профспілкових і виборних організаціях до припинення дії ст.6 Конституції УРСР, тобто 24.10.1990 року.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016 року.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року (далі - Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.

Зокрема, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 року (дати набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у зразковій справі №822/524/18, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки (а.с.16-21) позивач з 17.12.2002 року по 01.08.2004 року перебував на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб у державній податковій інспекції у Підволочиському районі; з 01.08.2004 року по 01.02.2005 року - в порядку переводу на такій же посаді у Теребовлянській (у подальшому перейменованій Гусятинській) міжрайонній державній податковій інспекції; із 01.02.2005 року по 03.04.2006 року - на посаді старшого державного податкового інспектора Підволочиського відділення податкової інспекції.

Зокрема, 24.02.2003 року ОСОБА_1 було призначено спеціальне звання інспектора податкової служби 3 рангу згідно наказу №3-0 від 24.02.2003 року.

Відмовляючи у зарахуванні до стажу державного службовця ОСОБА_1 періоди роботи в органах податкової служби з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року, відповідач послався на те, що довідка про складові заробітної плати № 431/19-00-10-40 від 14.09.2020 року (а.с.24) не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 року "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка містить доплату за спеціальне звання, що не передбачено зазначеною Постановою.

Згідно з ч.18 ст.37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

У ст.25 Закону України №3723-XII установлено категорії посад державних службовців.

Як встановлено судом, посади, на яких працював позивач і час роботи на яких просить зарахувати йому до стажу державної служби, у переліку посад, визначеному ст.25 Закону України №3723-XII відсутні.

Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише ст.25 Закону України "Про державну службу", але й актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283.

Відповідно до абз.3 п.2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 року Податковий кодекс України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.1, 4 ст.15 Закону №509-XII).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам ст.5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Нормами абз.1, 2 п.344.1 ст.344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі 21-340а13. Колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу".

Частиною 2 ст.46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №229, які діють з 01.05.2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки факт роботи позивача в період з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року в органах податкової служби на посадах державного службовця, в тому числі на яких присвоєнні спеціальні звання, підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що такий безпідставно не зараховано відповідачем до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Спірним у цій справі є також питання зарахування до стажу державної служби період роботи з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року на посаді ведучого спеціаліста групи організації і оплати праці Підволочиського районного агропромислового об`єднання, неврахованого відповідачем, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 року "Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби", яка набрала чинності з 01.05.2016 року, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою було передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на виборних та інших відповідальних посадах в партійних, профспілкових і виборних організаціях до припинення дії ст.6 Конституції УРСР, тобто 24.10.1990 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки (а.с.16-21) позивач, прийнятий 07.01.1985 року на посаду старшого економіста по оплаті праці Управління сільського господарства Підволочиського райвиконкому Тернопільської області, 30.01.1986 року в зв`язку з ліквідацією районного управління сільського господарства переведений в районне агропромислове об`єднання на посаду ведучого спеціаліста групи організації і оплати праці, де працював до 07.05.1990 року.

Відповідно до довідки Підволочиської районної державної адміністрації №01-42 від 16.12.2019 року (а.с.25), на підставі наказу Тернопільського обласного агропромислового комітету №12 від 10.01.1986 року Підволочиське управління сільського господарства ліквідовано і створено, як правонаступник - Підволочиське районне агропромислове об`єднання.

Як вже було зазначено, стаж державної служби до набрання чинності Законом №889 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283.

Відповідно до абз.4 п.2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Згідно з додатком до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, до переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, віднесено, зокрема: Виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Постановою Центрального Комітету Компартії України і Ради Міністрів Української РСР №2429 від 10.12.1985 року "Про подальше вдосконалення управління агропромисловим комплексом Української РСР" визначено, що Державний агропромисловий комітет Української РСР являється центральним органом державного управління агропромисловим комплексом республіки;

У свою чергу, Держагропром УРСР здійснює свою діяльність під керівництвом Ради Міністрів УРСР, а агропроми областей, районні агропромислові об`єднання - під керівництвом відповідно виконкомів обласних, районних рад народних депутатів.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що Підволочиське районне агропромислове об`єднання відноситься до місцевих органів державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР, а тому період роботи позивача з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року у такому також підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зокрема, ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Разом з цим, суд погоджується з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області з приводу того, що Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є відділом, а не юридичною особою, а, відповідно, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу державної служби періодів його роботи з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року та з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року та необхідністю захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання зарахувати такі періоди до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, про що просить позивач.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 420,40 грн. згідно квитанції №16 від 28.12.2020 року (а.с.9).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати періоди роботи з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року та з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року до стажу державної служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 17.12.2002 року по 03.04.2006 року та з 30.01.1986 року по 05.07.1990 року до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок, сплачений відповідно до квитанції №16 від 28.12.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Відповідач: Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (47800, Тернопільська область, Підволочиський район, селище міського типу Підволочиськ, вулиця Д.Галицького, будинок 67, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.