Справа № 640/28778/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Київ № 640/28778/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної архітектурно-будівельної інспекції України, Комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України
про визнання протиправним та скасування наказу від 28.10.2020 №518«ОС», поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції, Комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 № 518«ОС» про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області;

- зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (комісію з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України) поновити з 28.10.2020 ОСОБА_1 на посаді завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області;

- стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив про те, що оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки виданий у період тимчасової непрацездатності позивача та виданий передчасно, адже Державна архітектурно-будівельна інспекція не ліквідована і підстав для припинення виконання нею повноважень немає. Також представник позивача зауважив, що у спірних правовідносинах має місце не ліквідація державного органу, а реорганізація одного державного органу в інший, з відповідними правовими наслідками, які, зокрема, включають зобов`язання держави по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Крім того, позивач вважає, що оскаржуваний наказ підписано не уповноваженою особою, оскільки на момент підписання оскаржуваного наказу, така посадова особа ( ОСОБА_2 ) не була наділена відповідними повноваженнями. При цьому, на момент видання оскаржуваного наказу керівник державної служби - виконуюча обов`язки Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України Король І.М. здійснювала свої повноваження на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.10.2020 №1331-р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/28778/20 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву, а також витребувано від Державної архітектурно-будівельної інспекції України належним чином засвідчену копію оскаржуваного наказу; належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 ; належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ та довідку про розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймала ОСОБА_1 перед звільненням зі служби, враховуючи всі складові грошового забезпечення.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 31.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та не обгрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача зауважив, що 26.03.2020 позивач у письмовій формі була попереджена про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції. Також представник відповідача пояснив, що до позивача як до державного службовця, в період перебування на посаді завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, у відповідності до норм КзПП України не застосовувались положення законодавства, які передбачають обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу у разі його вивільнення у зв`язку з ліквідацією державного органу. Представником відповідача наголошено на тому, що приписи статті 40 КзПП України з приводу заборони звільнення особи у період її тимчасової непрацездатності не поширюються на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації, а оскільки наразі відбувається процес повної ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України, звільнення позивача в період її тимчасової непрацездатності було правомірним. З приводу того, що оскаржуваний наказ підписаний не уповноваженою особою представник відповідача зазначив про те, що пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 13.02.2020 №218 утворено комісію з ліквідації Держархбудінспекції та затверджено головою зазначеної комісії заступника начальника відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур департаменту дозвільних процедур Держархбудінспекції Федоренка Богдана Олександровича, а відповідно до підпункту 4 пункту 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 Голова комісії забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема, тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи. Таким чином, відповідач, вважає що оскаржуваний наказ підписано уповноваженою особою та виданий з дотриманням вимог законодавства, а тому є законним.

Також відповідачем виконано вимоги ухвали в частині надання до суду витребуваних матеріалів відповідно до ухвали суд від 10.12.2020.

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначив про те, що посилання відповідача на частину п`яту статті 87 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки є необгрунтованими, оскільки оскаржуваний наказ не містить дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, а також те, що відповідач взагалі відмовився прийняти листки непрацездатності позивача та заперечує факт його звернення за медичною допомогою 23.10.2020, посилання на процитовану норму є безпідставним. Представник позивача вважає, що відповідачем в якості обгрунтування правомірності оскаржуваного наказу не надано жодного документу, у тому числі доказів ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом та врученням трудової книжки. Крім того, позивач на момент звільнення перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. З доводами відповідача про те, що оскаржуваний наказ підписаний уповноваженою особою представник позивача не погоджується, адже вважає, що право на підписання наказів про звільнення на момент виникнення спірних правовідносин мала виключно особа, яка обіймала посаду тимчасо виконуючої обов`язки Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_3 .

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Витягом з Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15.10.2014 №237«ОС» ОСОБА_1 призначено з 15.10.2014 на посаду головного державного інспектора сектору по роботі з дозвільними процедурами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, як таку, що успішно пройшла стажування на цій посаді, за переведенням з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області.

Відповідно до пункту 2 Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.08.2015 №548«ОС» ОСОБА_4 , головного спеціаліста сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, з 17.08.2015 на посаду завідувача сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, як таку, що успішно пройшла стажування на цій посаді, із збереженням встановленого посадового окладу та надбавки за вислугу років.

У зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» позивача попереджено про наступне звільнення з посади завідувача сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області на підставі п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», як відбудеться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням.

Відповідно до пункту 1 Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 №518«ОС» ОСОБА_1 звільнено 28.10.2020 з посади завідувача сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Підставою звільнення в наказі зазначено: попередження про наступне звільнення від 26.03.2020.

Позивач не погоджуючись з Наказом від 28.10.2020 №518«ОС» наголосила на тому, що останній виданий у період її тимчасової непрацездатності та виданий передчасно, адже Державна архітектурно-будівельна інспекція не ліквідована і підстав для припинення виконання нею повноважень немає. У спірних правовідносинах має місце не ліквідація державного органу, а реорганізація одного державного органу в інший, з відповідними правовими наслідками, які, зокрема, включають зобов`язання держави по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ підписано не уповноваженою особою, оскільки на момент підписання оскаржуваного наказу, така посадова особа ( ОСОБА_2 ) не була наділена відповідними повноваженнями. При цьому, на момент видання оскаржуваного наказу керівник державної служби - виконуюча обов`язки Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України Король І.М. здійснювала свої повноваження на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.10.2020 №1331-р.

Вважаючи своє звільнення безпідставним та таким, яке здійснене з численними порушеннями чинного законодавства, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294 Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Згідно з нормами частин першої та п`ятої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Кабінетом Міністрів України 13.03.2020 прийнято Постанову №218 "Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (далі - постанова №218), відповідно до пункту 1 якої, постановлено ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію.

Пунктом 4 Постанови №218 встановлено, що Державно-архітектурна будівельна інспекція продовжує здійснювати повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення Державної сервісної служби містобудування.

Пунктом 5 постанови №218 утворено комісію з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції та затверджено головою зазначеної комісії заступника начальника відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Суд звертає увагу, що постановою №218 врегульовано процедуру ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції без визначення правонаступника.

Згідно частин 1-3 статті 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 наведеного Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Приписами пункту 1-1 частини першої статті 87 цього Закону визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу.

Згідно частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 2 та 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Разом з тим, згідно з приписами частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини 2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2 і 3 статті 49-2, статті 74, частини 3 статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України частин другої, третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Станом на час прийняття оскаржуваного наказу Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19.09.2019 №117-IX абзац 2 частини 3 статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті визначається законодавством про працю.

Натомість, були внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України "Про державну службу", якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Так, частиною 5 статті 22 цього Закону передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, Законом України "Про державну службу", який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу.

Станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме, частини другої статті 40, частин другої, третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України не поширюється на державних службовців в силу приписів частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України "Про державну службу", оскільки станом на час звільнення позивача такі правовідносини були врегульовані статтею 22 Закону України "Про державну службу", що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за рішенням суб`єкта призначення у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

Крім того, з дати набрання чинності Законом №117-ІХ ліквідація державного органу як підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону, не містить будь яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення.

Разом з тим, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340 "Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду" вирішено створити Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Тобто це орган, які виконуватиме функції ДАБІ, а тому може визнаватися правонаступником.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р. при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, на думку суду, доводи позивача з приводу обов`язку відповідача працевлаштувати працівників ліквідованої установи є необгрунтованими.

Як встановлено судом Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 №518 "ОС", за підписом Голови комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України Б. Федоренка, ОСОБА_1 звільнена з посади завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області у зв`язку з ліквідацією. Підставою звільнення в оскаржуваному наказі зазначено: попередження про наступне звільнення від 26.03.2020.

Іншу посаду позивачу запропоновано не було, оскільки, як зазначив відповідач, на державних службовців не застосовуються положення законодавства, які передбачають обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу.

Разом з тим, судом також встановлено, що в період з 28.10.2020 по 07.11.2020 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності від 28.10.2020 серія АДТ№602588, який міститься в матеріалах справи.

Як зазначив представник позивача, позивач, скориставшись правом на медичну допомогу, у зв`язку з погіршенням самопочуття, яке вона відчула під час робочого дня, звернулась за медичною допомогою.

Як вбачається з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 04.12.2020 №40-501-(90-9)74-85-20, листок непраздатності від 28.10.2020 серія АДТ№602588 був направлений на адресу відповідача, однак був повернутий позивачеві.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 "Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 за №1005/6196 (надалі по тексту - Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Згідно з підпунктами 2.5.-2.6. Інструкції №455 листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі.

Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов`язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу Законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Разом з тим, аналізуючи наведене, суд вважає, що комісією з ліквідації ДАБІ України було порушено приписи статті 87 Закону України "Про державну службу", згідно якої у період тимчасової непрацездатності може бути лише складений наказ про звільнення особи, а датою звільнення повинна бути дата, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Проте згідно Наказу 28.10.2020 №518 "ОС" ОСОБА_1 була звільнена з 28.10.2020, тобто в період перебування на лікарняному.

Суд також встановив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1339 Кабінет Міністрів України постановив: відновити дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю". У зв`язку з цим визнати таким, що втратив чинність, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду".

Таким чином, законодавчий акт, на підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ, на даний час скасований, а тому вищевказаний наказ є незаконним та підлягає скасуванню.

З приводу підписання оскаржуваного наказу неуповноважено особою, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 №518«ОС», останній підписаний Головою комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України Богданом Федоренко.

Представник позивача звернув увагу на тому, що ОСОБА_2 у період часу з 6 травня 2020 року по 22 жовтня 2020 року виконував обов`язки як Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції, так і Голови державної архітектурно-будівельної інспекції.

22 жовтня 2020 року набрало чинності Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2020 р. № 1296-р, відповідно до якого визнано таким, що втратило чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 травня 2020 р. № 489 «Про тимчасове покладення виконання обов`язків Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ОСОБА_2 ».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2020 року № 1331-р покладено тимчасово виконання обов`язків Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ОСОБА_3 .

При цьому, відповідач не довів, що станом на момент підписання оскаржуваного наказу (28.10.2020) ОСОБА_2 мав право підписувати Наказ від 28.10.2020 № 518«ОС» про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області.

Суд звертає увагу, що на момент видання оскаржуваного наказу Головою Державної архітектурно-будівельної інспекції України була ОСОБА_3 , яка виконувала свої повноваження відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2020 року № 1331-р, проте оскаржуваний наказ був підписаний іншою особою, яка, з аналізу наявних матеріалів справи, не була наділена відповідними повноваженнями, що також свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Враховуючи встановлене, суд вважає, що відповідачем було допущене грубе порушення трудових прав ОСОБА_1 , а тому Наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 №518«ОС» про звільнення ОСОБА_1 28.10.2020 з посади завідувача сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України підлягає скасуванню з подальшим поновленням позивача на посаді завідувача сектору по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області.

Отже, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку відповідачем була порушена процедура звільнення позивача з займаної посади та винесення спірного в даній справі наказу є протиправним та такими, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.10.2020 по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Матеріали справи містять довідку про доходи від 24.12.2020 №40-602-14/574, відповідно до якої заробітна плата за останні два повних місяці роботи (серпень 2020 - вересень 2020) складає 20 100,00 грн, відповідно середньоденна заробітна плата позивача складає 478,57 грн (розрахунок здійснено відповідно до кількості робочих днів відповідно до Порядку №100 та листів Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу" від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 та від 12.08.2020 № 3501-06/219).

Згідно з листами Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу" від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 та від 12.08.2020 № 3501-06/219 кількість робочих днів складає: жовтнень 2020 року - 3 дні, листопад 2020 року - 21 день, грудень 2020 року - 22 дні, січень 2021 року - 19 днів, лютий 2021 року - 20 днів, березень 2021 року -2 дні (до 02.03.2021) Загальна кількість - 87 днів х 478, 57 грн = 41 635,59 грн.

Таким чином з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведена правомірність звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби, - виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму, суд вважає, що рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.10.2020 № 518«ОС» про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області;

3. Поновити ОСОБА_1 з 28.10.2020 на посаді завідувача сектора по роботі з дозвільними документами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області;

4. Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м. Київ, бульв. Л. Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2020 по 02.03.2021 в розмірі 41 635,59 грн (сорок одна тисяча шістсот тридцять п`ять гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

5. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.