Справа № 640/6120/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6120/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Печерської районної в м.Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Печерської районної в м.Києві державної адміністрації до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ Лозової Анастасії Ігорівни про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозової Анастасії Ігорівни, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 28 лютого 2020 року ВП № 60419115 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відсутні правові підстави щодо стягнення виконавчого збору, оскільки рішення суду виконано позивачем добровільно за відсутності примусових дій з боку виконавчої служби. Також зауважено, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням зміни апеляційною інстанцією резолютивної частини рішення суду першої інстанції, на підставі якого і було видано виконавчий лист.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на обставини аналогічні в позовній заяві. Зокрема, наголошує, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація виконала рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року добровільно і незалежно від виконавчого провадження. При цьому, апелянт наполягає на тому, що виконавчий лист, виданий 05.04.2019 (на виконання якого було відкрите виконавче провадження) не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець зобов`язаний був закінчити відкрите на підставі цього виконавчого листа виконавче провадження. Водночас, апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано при вирішенні даного спору зазначених обставин із наданням спірним правовідносинам належної правової оцінки, що призвело до не правильного вирішення даного спору та прийняття судом незаконного рішення, яке у відповідності до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу явку уповноваженних представників не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені налженим чином. Причини не явки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись положеннями ст. 313 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України вирішила розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва рішенням від 14 лютого 2019 року в справі № 640/21806/18 було зокрема, зобов`язано відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеного судового рішення Окружним адміністративним судом м. Києва 05 квітня 2019 року було видано виконавчий лист.

Однак, 30 травня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнив частково. Постановив змінити третій абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019, виклавши його в наступній редакції: "Зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печорської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення".

28 жовтня 2019 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № 60419115 по виконанню виконавчого листа № 640/21806/18 виданого Окружним адміністративним судом у м. Києві 05 квітня 2019 року.

Разом з цим, у постанові про відкриття виконавчого провадження № 60419115 від 28 жовтня 2019 року державним виконавцем було постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 16692,00 грн.

Вказана постанова була отримана Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією 08 листопада 2019 року та не була оскаржена останньою.

Разом з тим, 14 листопада 2019 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з проханням закінчити виконавче провадження оскільки, з моменту набуття чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2019, виконавчий лист від 05.04.2019 по справі № 640/21806/18 не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зазначив, що виконавче провадження підлягає закінченню.

Проте, виконавче провадження закінчено не було та 26 листопада 2019 року головним державним виконавцем Лозовою А.І. було направлено Печерській районній в місті Києві державній адміністрації вимогу № 60419115/5, якою зобов`язано боржника негайно виконати судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року № 640/21806/18 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року №640/21806/18.

У відповідь на вказану вимогу Печерська райдержадміністрація листом від 05 грудня 2019 року № 105/01-5433/1 повідомила Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, що законодавством не передбачено виконання судового рішення на підставі виконавчого документу, з урахуванням внесених змін та викладеної в іншій редакції частини рішення, які не відображені у виконавчому листі.

17 грудня 2019 року, за зверненням ОСОБА_1 , начальник відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Сапронова А.О. розглянула повторно заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та в той же день зареєструвала її за адресою: АДРЕСА_1 .

28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60419115 на підставі п. 9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Одночасно, відповідачем було винесено постанову ВП 60419115 про стягнення з боржника Відділу з питань місця реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову відповідно до норм Закону № 1404-VІІІ.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до приписів ст. 27 цього Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Разом з цим, положеннями ч. 7 цієї норми передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно з приписами ч. 9 наведеної норми виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що виконавчий збір не стягується, зокрема, за наявності таких умов:

1) скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

2) виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом (зокрема, належними, достатніми та допустимими доказами) жодна із зазначених підстав у межах спірних правовідносин відсутня.

Так, судом першої інстанції було правильно зазначено про те, що позивач був ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження № 60419115 від 28 жовтня 2019 року по виконанню виконавчого листа № 640/21806/18 виданого Окружним адміністративним судом у м. Києві 05 квітня 2019 року (в якій державним виконавцем було зокрема, постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 16692,00 грн.) 08 листопада 2019 року. Водночас, вказана постанова не була оскаржена боржником у встановлені законодавством порядку та строків. Також, боржник не звертався у встановленому законом порядку із заявами про визнання або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та критично оцінює позивача про те, що державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», якою регламентовано, що скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідні дії державного виконавця не становлять предмет даного спору, а вказані обставини не підтверджені жодними доказами.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, а також враховуючи, що виконавчий документ на підставі якого було відкрито виконавче провадження таким, що не підлягає виконанню судом не визнавався, постанова про відкриття виконавчого провадження боржником не оскаржувалась, а рішення суду не було виконано боржником до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, позаяк таке було прийнято відповідно до норм Закону № 1404-VІІІ.

У свою чергу, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про протиправність прийнятого відповідачем рішення про стягнення з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації виконавчого збору у розмірі 16 692, 00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 313, 315-316, 321-322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерської районної в м.Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан