Справа № 520/16100/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 р. Справа № 520/16100/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

16.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) № 2109-1 від 10.06.2020 року.

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.01.2020 року по 02.06.2020 року в Мереф`янській районній центральній лікарні на посаді генерального директора та період з 08.08.1983 року по 08.08.1985 року в Харківському медінституті як стажер-дослідник до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е-ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області № 2109-1 від 10.06.2020 року, на його звернення про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відмовлено в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, оскільки, відсутній необхідний стаж на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області не зараховано до розрахунку стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» Закону №1788-ХІІ період роботи з 13.01.2020 року по теперішній час в Мереф`янській районній центральній лікарні на посаді генерального директора та період роботи з 08.08.1983 року по 08.08.1985 року в Харківському медінституті на посаді стажера-дослідника.

На думку позивача, зазначене рішення пенсійного органу є протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення.

У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області № 2109-1 від 10.06.2020 року є законним та таким, що прийнято у відповідності до діючого законодавства України.

Відповідач вважає, що такі посади як стажер-дослідник та генеральний директор не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, тому у позивача відсутній 35-річний страховий стаж роботи на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, отже, і право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, у позивача відсутнє.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Висновок суду вмотивований тим, що відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).

Згідно частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що, відповідачем протиправно не враховано вказаний період роботи до складу страхового стажу, який зараховується для вислуги років, оскільки законодавство, яке діяло на момент перебування ОСОБА_1 на посаді стажера-дослідника, визначало правовий статус такої посади як наукового співробітника, тобто молодого спеціаліста, безпосередньо після закінчення вищого навчального закладу у віці, як правило, не більше 30 років, маючий здібності до наукової роботи, який проходив стажування на кафедрах, науково-дослідних лабораторіях вузу (інституту, університету, академії).

Такі посади передбачені Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року № 257.

Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 13.01.2020 року по дату звернення із заявою до ГУ ПФУ в Харківській області на посаді генерального директора Мереф`янської районної центральної лікарні, суд зазначає, що рішенням XXXV сесії VII скликання Харківської районної ради Харківської області створено комунальне некомерційне підприємство Харківської районної ради «Мереф`янська центральна районна лікарня» (де до сьогодні працює позивач) шляхом реорганізації (перетворення) з комунального закладу охорони здоров`я «Мереф`янська центральна районна лікарня».

Пунктом 6 вказаного рішення ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради «Мереф`янська центральна районна лікарня» шляхом продовження трудових відносин з урахуванням особливостей реорганізації закладу охорони здоров`я, а не укладення нового трудового договору з новими повноваженнями та функціями та виконанням позивачем аналогічних повноважень та функцій управління лікарнею як і на посаді головного лікаря, які виникли з моменту його призначення відповідно до наказу № 99/к від 04.11.1999 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на доводи, аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV у розмірі 10 місячних пенсій.

Рішенням № 2109-1 від 10.06.2020 року пенсійний орган повідомив позивача про те, що період роботи з 13.01.2020 року по теперішній час в Мереф`янській районній центральній лікарні на посаді генерального директора та період роботи з 08.08.1983 року по 08.08.1985 року в Харківському медінституті на посаді стажера-дослідника, оскільки згідно Переліку № 909 від 04.11.1993 року, вказані посади відсутні.

До страхового стажу заявника, на момент звернення, пенсійним органом зараховано 42 роки 6 місяців 24 дні, з яких на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років 34 роки 5 місяців 5 днів, що є недостатнім для призначення одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

23.11.2011 року Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та Порядку № 1191.

Пунктом 2 цього Порядку визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені, в т.ч., Переліком № 909.

У свою чергу, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я після досягнення ними 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Зміст наведених норм права свідчить, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зокрема, з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 року № 2801-ХІІ, згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком № 909.

Згідно положень статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Судом встановлено, що позивач з 08.08.1983 року по 08.08.1985 року працював на посаді стажера дослідника кафедри ортопедії та травматології Харківського медінституту, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 13/.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені Переліком № 909.

Згідно частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За законодавством яке діяло на час перебування ОСОБА_1 на посаді стажера-дослідника, такі працівники користувалисяі правами та обов`язками у сфері трудового права, що й наукові працівники того підрозділу, в якому останні проходили стажування.

Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги в разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 вказаного Закону, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 257 від 04.03.2004 року.

Згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 257 від 04.03.2004 року до цього Переліку відносяться: п.4 переліку (установи, організації, підприємства, не зазначені в пунктах 1-3 цього переліку) - керівник (завідуючий, начальник), заступники керівника (завідуючого, начальника), головний конструктор (інженер, технолог тощо), провідний конструктор (інженер, технолог тощо) наукового підрозділу (відділення, комплексу, центру, відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи); головний науковий співробітник; провідний науковий співробітник; старший науковий співробітник; науковий співробітник; молодший науковий співробітник.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано вказаний період роботи до складу стажу, який зараховується для вислуги років.

Стосовно зарахування до стажу за вислугу років страхового стажу позивача з 13.01.2020 року по дату звернення з заявою до ГУ ПФУ в Харківській області в Мереф`янській районній центральній лікарні на посаді генерального директора, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки позивач з 04.11.1999 року був прийнятий на посаду головного лікаря Харківського району Мереф`янської центральної районної лікарні, яка розпорядженням Харківської районної державної адміністрації №1101 від 26.06.2006 року перереєстрована в Комунальний заклад охорони здоров`я «Мереф`янська центральна районна лікарня». На підставі перереєстрації головний лікар Мереф`янської центральної районної лікарні приймає статус головного лікаря КЗОЗ «Мереф`янська центральна районна лікарня».

ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора КНП Харківської районної ради «Мереф`янська центральна районна лікарня» шляхом подовження трудових відносин у зв`язку зі створенням Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради «Мереф`янська центральна районна лікарня» шляхом реорганізації (перетворення) з комунального закладу охорони здоров`я «Мереф`янська центральна районна лікарня на підставі рішення XXXV сесії VII скликання Харківської районної ради Харківської області.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку є продовження трудових відносин позивача на посаді головного лікаря, які виникли з моменту його призначення відповідно до наказу № 99/к від 04.11.1999 року та виконанням позивачем тих же самих повноважень та функцій управління лікарнею, з урахуванням особливостей реорганізації закладу охорони здоров`я, а не укладення нового трудового договору з новими повноваженнями та функціями.

Також, колегія суддів зазначає, що органом пенсійного фонду в оскаржуваному рішенні визначено страховий стаж на момент звернення з заявою про призначення пенсії та виплати грошової допомоги 42 роки 6 місяців 24 дні, з них на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років - 34 роки 5 місяців 5 днів.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 року у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійних виплат передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Враховуючи зазначене, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2109-1 від 10.06.2020 року є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Позовні вимоги стосовно зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 13.01.2020 року по 02.06.2020 року в Мереф`янській районній центральній лікарні на посаді генерального директора та період з 08.08.1983 року по 08.08.1985 року в Харківському медінституті як стажер-дослідник до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е-ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова