Справа № 160/14541/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій, в якому позивач просить суд:
05.04.2008 р. розшукується Київським РВ Сімферопольського MB ГУ МВСУ в АР Крим, як особа, яка переховується від органів прокуратури. Розшукова справа №10803033 від 06.06.2008 р.
05.04.2008 р. розшукується Київським РВ Сімферопольського MB ГУ МВСУ в АР Крим, як особа, яка переховується від органів прокуратури. Розшукова справа №10803033 від 06.06.2008 р.
Позивачем також зазначено, що ні до яких слідчих підрозділів його ніхто не запрошував, повісток в порядку, передбаченому п.1-2 ст. 135 КПК України, не вручав, хоча ОСОБА_1 працював в тій установі, яка згодом проводила його розшук. ОСОБА_1 звільнився з органів МВС України 04.06.2008 р. за власним бажанням, після чого постійно проживав в смт. Чаплинка Херсонської області.
Позивач вважає, що внесення цієї інформації до «довідки про відсутність судимості» завдає шкоди професійній діяльності, значно знижуючи його можливості отримати роботу, пов`язану з вибуховими речовинами. Окрім того, зазначена інформація негативно впливає на життя ОСОБА_1 , оскільки постійно при контакті з працівниками правоохоронних органів йому усно повідомляється про існування розшукової справи, пропонується написати пояснення, відсканувати копію паспорта тощо. Постійний статус людини у розшуку негативно впливає на інші сфери життя ОСОБА_1 - можливість виїхати за кордон, влаштуватися на роботу, пов`язану з вибуховими речовинами, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 11.11.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуто недоліки в зазначений строк.
Ухвалою суду від 30.11.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Окрім того, вказав, що Департамент інформатизації МВС не наділено повноваженнями самостійно вносити відомості до персонально-довідкового обліку, так само як і вносити зміни в облікові документи або вилучати їх. Це може бути зроблено лише після отримання відповідного процесуального рішення слідчого органу досудового розслідування, у провадженні якого знаходиться справа, або рішення суду.
Також, відповідач зауважив, що у зв`язку із змінами у Структурі апарату Міністерства внутрішніх справ України відповідно до наказу МВС 13.11.2017 № 921 назву Департаменту інформаційних технологій змінено на Департамент інформатизації.
26.01.2021 р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З 05.04.2008 р. позивач розшукується Київським РВ Сімферопольського MB ГУМВСУ в АР Крим, як особа, яка переховується від органів прокуратури. Розшукова справа №10803033 від 06.06.2008.
У відповідь на запит Департаменту інформатизації МВС Департаментом інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції листом від 22.12.2020 №8805/27/04/3-2020 було підтверджено актуальність відомостей стосовно розшуку ОСОБА_1 . Водночас зауважено, що облікові матеріали щодо його оголошення у розшук залишилися на тимчасово окупованій території АР Крим.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
За приписами ч. 2 ст. 11 Закону № 2657-XII, не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст.1 Закону № 2657-XII, інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2657-XII, об`єктами захисту є персональні дані.
Приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI) визначено, що персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 8 цього ж Закону, передбачено, що суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закон № 2297-VI, збирання персональних даних є складовою процесу їх обробки, що передбачає дії з підбору чи впорядкування відомостей про фізичну особу.
Статтею 15 Закону № 2297-VI визначено, що персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.
Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.
Персональні дані, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом, видаляються або знищуються відповідно до вимог закону.
З аналізу викладених норм чинного законодавства вбачається, що персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби.
При цьому, персональні дані, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової діяльності видаляються або знищуються відповідно до вимог закону
Приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 580-VIII, поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади.
За умовами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 580-VIII, поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно: осіб, щодо яких поліцейські здійснюють профілактичну роботу; виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону № 580-VIII, поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 580-VIII, здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.
Порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України визначено Інструкцією про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань № 823/188 від 23.08.2002 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 вересня 2002 року № 738/7026 (далі - Інструкція).
Положенням п. 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.
Отже, вказана Інструкція застосовується в діяльності органів Національної поліції та у МВС України.
Відповідно до підпункту 9.9 пункту 9 Інструкції, інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України (2341-14). Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією.
Згідно із пунктом 2.1 Інструкції, об`єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.
Згідно із п.п. «в», «г» пункту 11.1 Інструкції, з оперативно-довідкових картотек ДІТ при МВС та територіальних УОІ-ВОІ вилучаються: облікові документи на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності як обвинувачені, кримінальні справи стосовно яких припинені на стадії досудового слідства на підставі реабілітації або відносно яких судом прийнято виправдувальний вирок; облікові документи, що підлягають вилученню у зв`язку із закінченням строку їх зберігання відповідно до п.10 Інструкції.
Персонально-довідковий облік є частиною єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, тобто, володільцем цього обліку є МВС України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.11.2016 року № 1256 «Про організацію доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України» затверджено Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок № 1256).
Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури.
Згідно із п. 2 Порядку № 1256, довідка - документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України та який залежно від обсягу запитуваної особою інформації може містити відомості про:
відсутність (наявність) судимості;
притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
При цьому, порядок вилучення облікових документів передбачений пунктом 11.1 Інструкції, згідно з яким, з оперативно-довідкових картотек ДІТ при МВС та територіальних УОІ-ВОІ вилучаються: а) раніше складені облікові документи у разі їх переоформлення на підставі постанов органів слідства (дізнання) або ухвал судів про уточнення (зміну) анкетних даних осіб, що стоять на обліку; б) алфавітні картки на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності, до яких не застосовувався запобіжний захід у вигляді взяття під варту, при заміні цих карток на арештантські або картки з рішенням суду; в) облікові документи на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності як обвинувачені, кримінальні справи стосовно, яких припинені на стадії досудового слідства на підставі реабілітації або відносно, яких судом прийнято виправдувальний вирок; г) облікові документи, що підлягають вилученню у зв`язку із закінченням строку їх зберігання відповідно до п.10 Інструкції.
Таким чином, вказаним пунктом Інструкції визначено чіткий перелік умов, які є підставою для вилучення облікових документів.
Однак позивач під час судового розгляду не надав доказів наявності законодавчо встановлених підстав для вилучення інформації щодо нього, яка є предметом позову.
Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що Міністерством внутрішніх справ України було надано позивачу повну інформацію щодо нього та його персональних даних, що обробляються в ОДК, без вибіркового принципу надання чи не надання певної частини інформації.
Інших відомостей матеріали справи не містять.
Відповідних офіційних документів, які б доводили, що інформація стосовно позивача є неповною, неточною або недостовірною суду надано також не було.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Зокрема, запроваджується два види довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність/наявність судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, так звану «скорочену» та «повну» довідки.
«Скорочена» довідка включатиме лише відомості про відсутність/наявність судимості, «повна» довідка - відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність/наявність судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
У запиті особа повинна зазначити вид довідки: «скорочена» чи «повна». Цей реквізит у запиті є обов`язковим, його відсутність є законною підставою для відмови в розгляді запиту.
Таким чином, з урахуванням наведенного вище, слід вказати про те, що позивач не позбавлений права, відповідно до положень чинного законодавства, отримати у разі необхідності «скорочену» довідку, у якій буде зазначено лише відомості про відсутність/наявність судимості.
Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відтак, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник