Справа № 120/56/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 березня 2021 р. Справа № 120/56/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах. Позивачка просить зобов`язати відповідача зарахувати їй відповідний пільговий стаж роботи, призначити, нараховувати та сплачувати пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту її звернення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, однак рішенням № 80 від 28.10.2020 року відповідач відмовив їй у призначенні пільгової пенсії, посилаючись на відсутність достатнього пільгового стажу роботи за Списком № 2. Зокрема, в спірному рішенні пенсійний орган вказав на те, що посада, зазначена в уточнюючій довідці, не відповідає чинним на період роботи позивачки спискам. Окрім того, страховий стаж позивачки становить 36 років 9 місяців 27 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 лише 4 роки 11 місяців 10 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачка вважає неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пільгової пенсії та наголошує на тому, що довідкою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269 підтверджується її стаж роботи зі шкідливими умовами праці за Списком № 2 загалом протягом 16 років 29 днів. Водночас, усі найменування посад, що зазначені у довідці, дослівно відповідають найменуванням посад, зазначених у Списках № 2, що були чинними у відповідний період часу. Натомість, пенсійний орган з формальних мотивів відмовився зараховувати окремі періоди роботи позивачки до пільгового стажу та при цьому не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б впевнитись у достовірності уточнюючої довідки та інших документів, поданих для підтвердження пільгового стажу.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів, зокрема, матеріалів пенсійної справи позивача.

26.01.2021 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішенням від 28.10.2020 року № 80 позивачці обґрунтовано відмовлено у призначенні відповідної пенсії, у зв`язку з відсутністю встановленого необхідного пільгового стажу. Відповідач звертає увагу суду на те, що для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року відсутні законні підстави, так як в наказі від 23.11.1983 року № 154/ОК ім`я працівниці не відповідає паспортним даним позивачки. Окрім того, посада, за якою позивачка працювала в період з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року, відповідно до уточнюючої довідки Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269 не відповідає чинним у відповідні періоди роботи Спискам. Що стосується періоду роботи позивачки з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року, на думку відповідача зарахувати вказані періоди до пільгового стажу також неможливо, з огляду на невідповідність назви посади, за якою працювала позивачка у діючих наказах про атестацію робочих місць, чинним на період роботи Спискам.

Таким чином, відповідач вважає, що пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить лише 4 роки 11 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому оскаржувані дії є правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між іншим, в періоди з 23.11.1983 року до 15.07.1988 року, з 28.06.1989 року до 03.05.1992 року, з 01.01.1997 року до 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року до 31.07.2005 року, працювала телефоністкою міжміського телефонного зв`язку на підприємствах зв`язку, правонаступником яких є Вінницька філія Публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

У зв`язку з досягненням необхідного віку, та вважаючи, що загальний пільговий стаж роботи на вказаних посадах становить більше 10 років, позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці, позивачка надала копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 04.08.1983 року, накази про результати атестації робочих місць, довідку про пільговий характер роботи від 10.11.2020 року № 10/34-269, видану Вінницькою філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", а також інші додаткові документи, необхідні для вирішення питання про призначення пенсії.

Однак, рішенням від 28.10.2020 року № 80 відповідач відмовив у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на відсутність у неї необхідного стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2. При цьому, відповідач не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивачки на посаді телефоністки наступні періоди: з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року посилаючись на невідповідність в наказі від 23.11.1983 року № 154/ОК імені працівниці паспортним даним; з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року - у зв`язку з невідповідністю чинним у відповідні періоди роботи Спискам; з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року - у зв`язку з невідповідністю назви посади, за якою працювала позивачка у діючих наказах про атестацію робочих місць, чинним на період роботи Спискам.

Вважаючи незаконною відмову відповідача у призначенні пільгової пенсії за віком по Списку № 2, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV).

Частина 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

У силу вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки якщо вони народилися з 01.10.1967 року по 31.03.1968 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2020 року по 31.03.2021 року не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що жінки, які народилися з 01.10.1967 року по 31.03.1968 року, мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 в період з 01.04.2020 року по 31.03.2021 року після досягнення 53 років і за наявності страхового стажу не менше 23 років у жінок, з яких не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач досягла встановленого законом віку та має достатній страховий стаж (більше 36 років).

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі за текстом Порядок № 383).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи. При цьому для зарахування періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 у період до 21.08.1992 року необхідне підтвердження документами відповідних умов праці, а за період після 21.08.1992 року підтвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі за текстом Закон № 1788-XII), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі за текстом Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3, 20 цього Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 року у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 року у справі № 367/4230/17.

Як встановлено судом та підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 04.08.1983 року, позивачка 04.08.1983 року прийнята на посаду учня телефоніста міжміської телефонної станції Вінницької телеграфно-телефонної станції з подальшим присвоєнням їй ІІІ класу телефоніста міжміської телефонної станції з 23.11.1983 року; з 01.07.1987 року, у зв`язку з реорганізацією, переведена для подальшої роботи на інший структурний підрозділ; з 07.07.1987 року призначена в порядку переведення на посаду телефоніста ІІ класу міжміської телефонної станції міського виробничо-технічного вузла електрозв`язку; з 15.07.1988 року звільнена з роботи; з 28.06.1989 прийнята на посаду телефоніста ІІІ класу цеху міжміської телефонної станції; з 02.01.1991 року в порядку переведення призначена на посаду телефоніста ІІІ класу комутаторного цеху; з 01.10.1991 року переведена на посаду телефоніста ІІ класу комутаторного цеху; з 02.03.1991 року переведена на посаду телефоніста І класу комутаторного цеху; з 01.10.1992 року призначена на посаду в.о. інженера по експлуатаційних питаннях; з 28.12.1993 року затверджена на посаді інженера по організації виробничих процесів комутаторного цеху; з 31.12.1994 року звільнена з роботи; з 25.09.1995 року повторно прийнята на посаду телефоніста-бригадира Вінницької філії; з 01.01.1997 року переведена на посаду телефоніста міжміського телефонного зв`язку та звільнена з роботи 31.07.2005 року.

Разом із тим, відповідно до приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відсутність у трудовій книжці вказівки на те, що працівник прийнятий на роботу із неповним робочим днем чи за сумісництвом вказує на те, що останній працював повний робочий день.

Відповідачем, у свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (у частині спірного періоду роботи позивачки) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

У спірний період (з 1983 до 2005 рік) були чинними:

Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільговому розмірі, затверджений постановою Радою міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 (далі також Список № 2 1956 року);

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 року № 10 (далі також Список № 2 1991 року);

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 (далі також Список № 2 1994 року).

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (далі також Список № 2 2003 року).

Так, до розділу XXXI "Зв`язок" Списку № 2 1956 року віднесено "телефоністів міжміських телефонних станцій, переговорних пунктів з цілодобовою дією і міських телефонних станцій ємністю 300 номерів і вище".

Розділами XXIX "Зв`язок" Списку № 2 1991 року та 1994 року передбачено "телефоністів міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією", а також "телефоністів місцевого телефонного зв`язку міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище" та "телефоністів довідкової служби міської телефонної мережі".

Окрім того, розділом XXIX "Зв`язок" Списку № 2 2003 року передбачено "телефоністів міжміського телефонного зв`язку, які працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією.

Згідно з чинним законодавством та усталеною судовою практикою необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею роботи, передбаченої Списком № 2 (якщо йдеться про період роботи до 21.08.1992 року), а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці (якщо йдеться про період роботи після 21.08.1992 року).

Окрім того, як вже зазначалось, трудова книжка хоча й вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є обов`язковими лише у тих випадках, якщо відомостей трудової книжки достатньо для підтвердження спеціального трудового стажу в цілях визначення права особи на пільгову пенсію.

Судом встановлено, що для вирішення питання про призначення пільгової пенсії по Списку № 2 позивачка надала відповідачу довідку Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Вказаною довідкою підтверджується, що позивачка повний робочий день працювала на підприємствах зв`язку, правонаступником яких є Вінницька філія Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", зокрема:

у період з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року та з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року виконувала роботу телефоніста міжміської телефонної станції на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що передбачена розділом XXXI Списку № 2 1956 року та розділом XXIX Списку № 2 1991 року відповідно;

у період з 01.01.1997 року по 31.07.2005 року виконувала роботу телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією, що передбачена розділом XXIX Списку № 2 2003 року.

Вищезазначеною довідкою, підставою видачі якої стали книги наказів з особового складу, особова картка П-2 та відомості про заробітну плату, підтверджено стаж роботи позивачки зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 загалом протягом 16 років 00 місяців та 29 днів.

При цьому, суд враховує, що довідка відповідає затвердженій формі, містить усі необхідні реквізити, підписана уповноваженою особою, а найменування посад, що у ній зазначені, повністю відповідають найменуванням посад згідно зі Списками № 2, чинними в період роботи позивачки.

Окрім того, довідкою підтверджується, що позивачка, будучи зайнятою на відповідних роботах за Списком № 2, інших робіт не виконувала та у відпустках без збереження заробітної плати не перебувала; атестація робочого місця за умовами праці проводилась і при перейменуванні підприємства проведені атестації вважаються дійсними.

Факт належного оформлення довідки Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269 також не заперечується відповідачем.

Отже, робота позивачки за Списком № 2 в період з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року, з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року, з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року підтверджується як записами в трудовій книжці, так і вищевказаною довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пільгової пенсії.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року, з огляду на невідповідність імені працівниці у наказі про присвоєння учню кваліфікації основного працівника паспортним даним, не оцінюються судом критично та спростовуються записами трудової крижки серії НОМЕР_2 від 04.08.1967 року, відповідно до яких ім`я " ОСОБА_2 " виправлено на " ОСОБА_3 " на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23.10.1967 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 року сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б"статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

З огляду на викладене, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд критично оцінює доводи відповідача про неможливість зарахування до пільгового періоду роботу позивачки з 28.06.1989 року до 03.05.1992 року з огляду на те, що в первинних документах, які були підставою для оформлення уточнюючої довідки, зазначено посаду позивачки, яка не відповідає чинним в цей період Спискам, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства для зарахування особі періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 в період до 21.08.1992 року, достатнім є підтвердження документами відповідних умов праці (без проведення атестації).

Водночас документи, надані позивачкою разом із заявою про призначення пенсії, в тому числі уточнюючі довідки Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269, повністю підтверджують факт зайнятості позивачки повний робочий день на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 у спірний період.

З аналогічних мотивів суд відхиляє посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу період роботи позивачки з 01.01.1997 року до 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року до 31.07.2005 року. При цьому, відсутність у наказах про результати проведення атестації робочих місць дослівного посилання на назву посади телефоніста, як це було передбачено чинними на той час Списками № 2 (у наказах зазначено скорочено "телефоніст" та "телефоніст МТС"), жодним чином не ставить під сумнів факту виконання позивачкою у вказані періоди роботи зі шкідливими та важкими умовами праці, оскільки:

по-перше, визначальною є саме довідка Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269, яка чітко підтверджує, що позивачка у спірний період дійсно працювала за Списком № 2;

по-друге, у самих наказах про результати атестації робочих місць зазначено, що посада телефоніста визнається шкідливою за умовами праці та відноситься до Списку № 2.

Зрештою суд зауважує, що документи, на які посилається відповідач і зміст яких, на його думку, не дає підстав для зарахування позивачці до спірних пільгових періодів її роботи, були підставою для видачі довідки Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269, тобто передбаченого чинним законодавством документа для підтвердження наявного в особи трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних заспів у ній.

Відтак, відповідач був зобов`язаний насамперед взяти до уваги зазначену довідку, а не піддавати сумніву документи, на підставі яких ця довідка оформлялась. До того ж суд враховує, що пенсійний орган не вчинив жодних дій для перевірки відомостей, які містяться у трудовій книжці позивачки та в уточнюючій довідці, хоча наділений відповідними повноваженнями.

Суд зазначає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Приймаючи документи, орган, який призначає пенсію перевіряє: правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта і документам про стаж; зміст і належне оформлення наданих документів; копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлений у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак, Пенсійний фонд не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження пільгового стажу позивача.

Окрім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 року у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Також, за висновками Верховного Суду (постанова від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а) підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що записи у трудовій книжці позивачки, уточнюючі довідки та інші документи, що надавалися відповідачу разом з заявою про призначення пенсії, підтверджують характер роботи позивачки в спірний період за Списком № 2 та дають підстави для зарахування цього періоду до спеціального стажу, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Натомість, відповідач неправомірно та з формальних причин не зарахував до пільгового стажу позивачки періоди її роботи телефоністкою з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року, з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року, з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року.

Отже, відмова пенсійного органу у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах є незаконною та порушує гарантоване державою право особи на пенсійне забезпечення.

Разом із тим, суд зазначає, що така відмова оформлена рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.10.2020 року № 80, тоді як позивачка помилково оскаржує дії відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії.

Разом із тим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, про захист яких вона просить.

Так, згідно з частиною 2 вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, керуючись положеннями частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивачки визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 28.10.2020 року № 80 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи дані трудової книжки серії НОМЕР_2 від 04.08.1983 року та довідку Вінницької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" від 10.11.2020 року № 10/34-269, позивач на дату звернення за призначенням пенсії мала необхідний вік, загальний стаж, який не є спірним у межах даної адміністративної справи та складає 36 років 09 місяців 27 днів, а також пільговий стаж роботи (понад 10 років) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV .

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії за віком.

Статтею 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах 20.10.2020 року, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення нею пенсійного віку - 04.10.2020 року, а тому відповідач повинен був призначити пенсію позивачці з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 05.10.2020 року.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV з 05.10.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року, з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року, з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як зазначено вище, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково внаслідок обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права. При цьому, обрання неналежного способу захисту порушених прав фактично не змінює тієї обставини, що вимоги позивачки є правомірними.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивачки на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачкою способу судового захисту, суд присуджує позивачці понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.10.2020 року № 80 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.10.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 23.11.1983 року по 15.07.1988 року, з 28.06.1989 року по 03.05.1992 року, з 01.01.1997 року по 17.08.2000 року та з 29.07.2005 року по 31.07.2005 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 01.03.2021 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна