Справа № 400/2970/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2970/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення про відмову в проведенні перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним рішення відповідача від 02.03.2020 р. про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 28.02.2020 р.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області від 24.02.2020 р. № 7/1-412/20, в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки з 01.01.2020 змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідач протиправно відмовив у здійсненні такого перерахунку.

Також позивач зазначала, що, враховуючи, що на момент виходу її у відставку за чинним на той час Законом України «Про судоустрій та статус суддів» розмір відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 у справі №400/3969/19, був обчислений у 82% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідно здійснити із збереженням цього відсоткового значення суддівської винагороди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, суд першої інстанції визнав протиправним рішення рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.03.2020 року №1/3/03.04-р про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із її заявою від 28.02.2020 р.

Також суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області від 24.02.2020 № 7/1-412/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

У задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати пенсійний орган провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про хибність висновків суду першої інстанції щодо передчасності позовних вимог в частині зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки саме такий спосіб відновлення порушеного права апелянта є належним. Також апелянт зазначив про систематичне порушення органами ПФУ норм чинного законодавства, внаслідок чого позивач змушений постійно звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Послалась апелянт і на те, що висновки суду першої інстанції щодо відсоткового розміру від суддівської винагороди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та суперечить рішенню Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 р. у справі № 400/3969/19, які набрали законної сили 31.03.2020 року та якими визнане право апелянта на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82% суддівської винагороди, судді якій працює на відповідній посаді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 139-141) послалось на правомірність свого рішення про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та погодилось із висновком суду першої інстанції щодо обчислення відсоткового розміру від суддівської винагороди, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що Указом Президента України від 11.05.2004 р. № 514/2004 позивач була призначена на посаду судді Корабельного районного суду м. Миколаєва вперше.

Постановою Верховної Ради України від 01.04.2010 р. № 2008-VI позивач обрана на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.05.2019 р. № 1372/0/15 позивач звільнена у відставку з посади судді.

Зазначені обставини підтверджені записами трудової книжки апелянта (а.с. 11-12) та сторонами у справі не оспорюються. Також сторонами у справі не оспорюється той факт, що апелянт до звільнення у відставку не проходила кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 13-15), рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 р. у справі № 400/3969/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 року (ЄДРСР № 87320176), Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане визначити ОСОБА_1 стаж судді станом на 24.05.2019 р. 21 рік 04 місяці 22 дні, з урахуванням періоду роботи на посадах прокурорів (помічника прокурора Корабельного району м. Миколаєва з 15.10.1997 р. по 27.02.2000 р. 2 роки 4 місяці 12 днів та заступника прокурора Миколаївського району Миколаївської області з 28.02.2000 р. по 26.04.2004 р. 3 роки 11 місяців 27 днів). Також Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки від суддівської винагороди судді місцевого суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, згідно з довідкою ТУ ДСА України у Миколаївській області № 7/1-826/19 від 24.05.2019 р., починаючи з 25.05.2019 р. з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що апелянт з 25.05.2019 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (а.с. 16).

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28.02.2020 року апелянт звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року, до якої додала довідку від 24.02.2020 № 7/1-412/20, видану Територіальним управлінням ДСА України в Миколаївській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 19, 20).

Зазначена довідка про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, видана станом на 01.01.2020 року, відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1, Закону № 1402-VIII зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. № 2-р/2020.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.03.2020 року № 1/3/03.04-р ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за заявою від 28.02.2019 року, з тих підстав, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді проте як після 18.02.2020 р. не приймались нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди (а.с. 21-22).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною, оскільки позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 24.02.2020 р. № 7/1-412/20, але не з 01.01.2020 року, а з 19.02.2020 року, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 р. перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 24.02.2020 р. № 7/1-412/20, виданої ТУ ДСА України в Миколаївській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання пенсійного органу проводити відповідний перерахунок із обов`язковим збереженням наявного відсотка від суддівської винагороди працюючого судді, оскільки відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді у 82% був обчислений з урахуванням положень абзацу другого пункту 25 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII. Проте, враховуючи положення частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII та суддівський стаж позивача (21 рік), з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Додатково суд першої інстанції зауважив, що зменшення відсотка від суддівської винагороди працюючого судді не порушує прав позивача, оскільки не впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у грошовому виразі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (надалі Закон №1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (наділі Закон №2453-VI ), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 р. №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Апеляційний суд зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. Звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення є неприпустимим (рішення КСУ від 14.12.2011 р. №18-рп/2011).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (рішення КСУ від 03.06.2013 № 3-рп/2013).

Апеляційний суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Також апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просила здійснити позивач з 01.01.2020, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII. При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції стосовно того, що апелянт має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 24.02.2020 р. №7/1-412/20, виданої територіальним управлінням ДСА України в Миколаївській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 19.02.2020 р., оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №№1402-VIII, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, апеляційний суд зазначає таке.

Так, питання відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стосовно апелянта в цій справі, вже вирішено в судовому порядку зокрема рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року у справі № 400/3969/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 року (ЄДРСР № 87320176).

Заява апелянта про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 р. стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці на підставі довідки від 24.02.2020 р. №7/1-412/20, виданої територіальним управлінням ДСА України в Миколаївській області, тобто у зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Оскаржувана в судовому порядку, в межах цієї справи, протиправне рішення пенсійного органу обґрунтоване лише тим, що на час звернення із заявою від 28.02.2020 року відсутні правові підстави для проведення перерахунку оскільки з 01.01.2020 року вже проведений відповідний перерахунок, а на час звернення (28.02.2020 року), не відбулось зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Інших підстав, пенсійний орган не навів.

Також, за змістом адміністративного позову в цій справі, апелянт не доводить свого права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме в розмірі 82 відсотків від розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а зазначений в прохальній частині позову відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише належним, на думку позивача, способом відновлення його порушеного права.

Ключовим правовим питанням в цій справі, щодо якого фактично виник спір, є право апелянта на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020, яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

За таких обставин, питання відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є похідним і має вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, спір щодо відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку такого утримання в цій справі не існує, а відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права апелянта у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

За таких підстав, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог, у разі їх заявлення, має бути відмовлено, саме з тих підстав, що вони заявлені передчасно.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині визначення розміру відсотків суддівської винагороди судді який працює на відповідній посаді, фактично встановив відсутність у апелянта, взагалі права для застосування розміру 82 відсотків суддівської винагороди судді який працює на відповідній посаді. При цьому суд першої інстанції вирішив спір, якого не існує в цій справі, застосувавши до апелянта, який вийшов у відставку 24.05.2019 року норми матеріального права, які застосовуються для обчислення розміру щомісячного довічного грошового забезпечення, що чинні на час проведення перерахунку (з урахуванням вимог щодо проходження кваліфікаційного оцінювання), а не на час виникнення у апелянта права на щомісячне довічне грошове забезпечення судді у відставці, за відсутності при цьому прямої вказівки закону щодо зміни відсоткового розміру щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці, при проведенні перерахунку такого утримання у зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді

За таких обставин, суду апеляційної інстанції зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає у вирішені по суті позовних вимог, спір щодо яких відсутній між сторонами в цій справі, внаслідок чого оскаржуване рішення має бути змінене в мотивувальній частині, яка стосується підстав, за яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці із зазначенням відсоткового розміру такого утримання.

Апеляційний суд зазначає, що вказана справа є типовою та по відношенню до якої зразковою справою є справа №620/1116/20 (№Пз/9901/5/20) щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в рішенні від 16.06.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року (ЄДРСР №89872243), Верховний Суд, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому в межах зразкової справи №620/1116/20 (№Пз/9901/5/20) Верховний Суд не розглядав по суті позовних вимог, що стосуються відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (зазначивши лише про передчасність таких вимог).

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права при ухваленні судового рішення розглянувши по суті позовні вимоги спір щодо яких між сторонами у справі не виник, у зв`язку з чим, відповідно до п 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення зміні в мотивувальній частині, яка стосується підстав за яких має бути відмовлено у зобов`язанні провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням саме відсоткового розміру такого утримання.

Керуючись ст. ст. 19, 21, 22, 64, 126 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 400/2970/20 змінити в мотивувальній частині, а саме, підстави за яких відмовлено у зобов`язанні провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням відсоткового розміру такого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 400/2970/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебування суддів - членів колегії у відпустці та на навчанні, повний текст судового рішення складений 01.03.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.