Справа № 360/4388/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року справа №360/4388/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 р. (у повному обсязі складено 16 грудня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/4388/20 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 10.11.2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування з 01.05.2020; визнати протиправною та скасувати постанову Сватівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 1218/456.3/456.3/308 про припинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячних виплат на медичну та соціальну допомогу з 01.05.2020; зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області поновити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , страхових виплат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування на весь строк встановленої групи інвалідності і сплатити заборгованість з дня припинення їх виплат, тобто з 01.05.2020; стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. (а.с. 1-4).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 360/4388/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн.. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 144-150).

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктами 5 Постанови № 4 визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

- наявність такої шкоди;

- протиправність діяння її заподіювача;

- наявність причинного зв`язку між шкодою, протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Апелянт вказує на те, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначає, що позивачем не було доведено завдання йому моральної шкоди саме відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення не оскаржено.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8, 10).

Позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, про свідчить довідка ВПО від 04 грудня 2014 року № 930001910 (а.с. 10).

З довідки від 18.11.1992 № 033742 вбачаэться, що позивач є інвалідом першої групи з 01 грудня 1992 року у зв`язку з трудовим каліцтвом, і йому встановлено стійку 100% втрату професійної працездатності безстроково (а.с. 9).

Також довідкою від 18.11.1992 № 033742 підтверджується, що позивач потребує постійного стороннього догляду, медичного догляду, постільні речі, додаткове харчування, санаторно-курортне лікування, ЛФК, предмети догляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 360/4753/19 визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганської області щодо невиплати заборгованості з повного відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом на додаткові види медичної та соціальної допомоги (постійний спеціалізований медичний догляд, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування) з 1 червня 2015 року ОСОБА_1 ; визнано протиправними та скасовано постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області від 02 червня 2015 року № 1218/456.3/456/232 «Про припинення щомісячних виплат на медичну соціальну допомогу», від 02 червня 2015 року № 1218/456.3/456/233 «Про припинення щомісячних виплат на медичну соціальну допомогу» та від 02 червня 2015 року № 1218/456.3/456/234 «Про припинення щомісячних виплат на медичну соціальну допомогу»; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткові види медичної та соціальної допомоги (спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування), з 01 червня 2015 року (а.с. 115-120).

На даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сватівському відділенні УВД ФСС України в Луганській області як отримувач страхових виплат у вигляді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування, що не заперечується сторонами.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі № 360/4753/19 Сватівським відділенням УВД ФСС України в Луганській області прийнято постанову про продовження раніше призначених страхових витрат від 13.03.2020 № 1218/456.3/456.3/307, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01.03.2020 продовжено фінансування раніше призначених страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн., витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн., витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. (а.с. 104).

13.03.2020 Сватівським відділенням УВД ФСС України в Луганській області винесено постанови № 1218/456.3/456.3/304 про призначення доплати щодо витрат на спеціальний медичний догляд, № 1218/456.3/456.3/305 про призначення доплати щодо витрат па постійний сторонній догляд, № 1218/456.3/456.3/306 про призначення доплати щодо витрат на побутове обслуговування, якими потерпілому ОСОБА_1 здійснено доплату страхових витрат на медичну та соціальну допомогу за період з 01.06.2015 до 29.02.2020 (а.с. 105-110).

01.06.2020 Сватівським відділенням УВД ФСС України в Луганській області винесено постанову № 1218/456.3/456.3/308 про припинення виплат на медичну та соціальну допомогу з 01.05.2020. Підставою для такого припинення став п. 2 ч. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX (а.с. 100).

Також 01.06.2020 Сватівським відділенням УВД ФСС України в Луганській області винесено постанову № 1218/456.3/456.3/309 про продовження раніше призначених страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, якою продовжено потерпілому ОСОБА_1 з 01.05.2020 фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн., витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн., витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. Постановлено фінансування провадити не пізніше 30 календарних днів з дня припинення дії обмежень, встановлених п. 2 ч. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX. Також пунктом 4 вказаної постанови визначено вважати такою, що втратила чинність постанова № 1218/456.3/456.3/308 від 01.06.2020 (а.с. 99).

На звернення представника позивача щодо причин невиплати страхових виплат УВД ФСС України в Луганській області надано відповідь від 02.10.2020 № 3628/03-1, якою, зокрема, повідомлено, що за змістом пункту другого частини 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, який набув чинності з 18.04.2020, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Фонд соціального страхування України здійснює поточні видатки на такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування.

Тому Сватівське відділення управління було вимушене призупинити здійснення виплат на забезпечення потерпілих медичними та соціальними послугами, які не передбачені Законом № 553, у тому числі витрат на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування потерпілим. У зв`язку з цим, 01.06.2020 була винесена постанова № 1218/456.3/456.3/308 про припинення щомісячних виплат на медичну та соціальну допомогу з 01.05.2020 і одночасно № №1218/456.3/456.3/309 про продовження раніше призначених страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, згідно якої, починаючи з 01.05.2020 виплати на догляди, які визначені ОСОБА_1 висновком МСЕК, нараховуються відділенням, але виплачені будуть протягом 30 календарних днів з дня припинення дії обмежень, встановлених пунктом 2 частини п`ятої прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ.

Таким чином, починаючи з 01.05.2020 виплати на догляди, які визначені ОСОБА_1 висновком МСЕК, нараховуються відділенням, але виплачені будуть протягом 30 календарних днів з дня припинення дії обмежень, встановлених пунктом 2 частини п`ятої прикінцевих положень Закону № 553, або зняття карантину в Україні (а.с. 12-13).

Колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч.ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

З аналізу наведених норм слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 1 та 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

За унормуванням ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання щодо наявності моральних страждань позивача, викликаних протиправними діями відповідача, суд виходить з наступного.

Довідкою від 18.11.1992 № 033742 підтверджено: позивач є інвалідом першої групи з 01 грудня 1992 року у зв`язку з трудовим каліцтвом, і йому встановлено стійку 100% втрату професійної працездатності безстроково, а також те, що позивач потребує постійного стороннього догляду, медичного догляду, постільні речі, додаткове харчування, санаторно-курортне лікування, ЛФК, предмети догляду. (а.с. 9).

ОСОБА_1 є лежачим хворим, який потребує постійного спеціалізованого медичного та стороннього доглядів, побутового обслуговування, особливих побутових умов та пристосованого до його стану здоров`я житлового приміщення (функціональне ліжко з спеціалізованим протипролежневим матрацом, розширені дверні пройми для проїзду інвалідного візка, обладнані та пристосовані до його фізичного стану туалетної та ванної кімнат, пандусу, тощо).

Не проведення відповідачем передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105) виплат призводить до неналежного надання медичної допомоги позивачу, який має відповідну групу інвалідності та за медичними висновками експертів МСЕК потребує щоденної медичної та соціальної допомоги, що у свою чергу створює передумови та ставить під загрозу життя й здоров`я ОСОБА_1 .

Допущені відповідачем прояви протиправної дії призвели до виникнення у позивача відчуття приниження людської та громадянської гідності, відсутності захищеності, що призвело до моральних та психологічних страждань з негативними наслідками та позначилось на самопочутті, з огляду на стан здоров`я позивача.

Відсутність коштів відображається на якості життя, недостатньому життєвому рівні, у тому числі впливає на харчування, лікування, унеможливлює вільний розвиток своєї особистості.

За приписами ч. 3 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено завдання йому моральної шкоди саме відповідачем, є безпідставними з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» занотовано, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого (ч. 3 ст. 42 цього Закону № 1105).

Сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за:

1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо);

2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд;

3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом незалежно від того, ким вони здійснюються.

Потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначає МСЕК.

Якщо МСЕК встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата проводиться за кожним її видом окремо.

Страхові виплати відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1105 провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Частинами 5 та 6 ст. 47 Закону № 1105 визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Виплати, згідно з ч. 4 та 7 ст. 47 Закону № 1105 призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Пп. 3.1 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2011 року № 41 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 року під №30/20343, окреслено: фінансування витрат на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду та її робочими органами, шляхом:

поштового переказу за місцем постійного проживання потерпілого;

перерахування відповідних сум на його поточний рахунок, відкритий у банківській установі, вказаній у його заяві;

перерахування відповідних сум згідно з укладеними договорами (у разі необхідності) із закладами охорони здоров`я державної та/або комунальної форм власності, санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), соціальними службами, що надають відповідні соціальні послуги;

укладання договорів з фізичними особами - підприємцями, які мають право на надання відповідних послуг.

За правилами п. 3.2 цього Положення сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від виду догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) від:

розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд;

половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд;

чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати,-на побутове обслуговування.

Пунктом 3.3 цього Положення визначено, що виплати на усі види догляду здійснюються у поточному місяці за минулий місяць.

Згідно зі ст. 46 Закону № 1105 страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Припиняючи виплату позивачу страхових виплат, відповідач посилався на Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Так, з 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», п. 5 розд. ІІ «Прикінцеві положення» якого, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості та такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування; допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю); допомога на поховання (пп. 2 п. 5 розд. ІІ цього Закону).

Тобто, вказаним Законом до страхових виплат, які на період дії карантину здійснює, зокрема, Фонд соціального страхування України, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, які отримував позивач, включено не було. Однак, і про невиплату таких страхових виплат в цьому Законі не зазначено.

Крім того, ні цим Законом, ні іншим законом до спеціального Закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який регулює спірні правовідносини, та передбачає виплату таких страхових виплат, відповідні зміни, які б унеможливлювали їх виплату відповідним особам, внесено не було.

До того ж, за ч. 4 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

З огляду на наведене припинення виплати страхових виплат з посиланням на Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» є помилковим, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Одним з конституційних прав є право на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).

В ст. 64 Конституції України відзначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час припинення позивачу щомісячних страхових виплат воєнного або надзвичайного стану в Україні введено не було.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Припиненням виплати позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Діями та бездіяльністю відповідача порушено право позивача на отримання страхових виплат, на що позивач мав законні очікування.

Вчиняючи такі дії та посилаючись на нормативно-правовий акт, що фактично звузив права позивача на отримання страхових виплат та зробив їх реалізацію залежною від певних обставин, відповідач порушив право позивача на їх отримання, при цьому це право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право власності).

З урахуванням наведеного, та з урахуванням ризиків, які створила постанова № 1218/456.3/456.3/308 про припинення ОСОБА_1 щомісячних виплат на медичну та соціальну допомогу, та враховуючи, що відповідачем виплату ОСОБА_1 страхових виплат на медичну та соціальну допомогу поновлено в добровільному порядку, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень судова колегія не приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення його права на отримання моральної школи у розмірі 3000 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 р. у справі № 360/4388/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 1 березня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв