Справа № 160/11859/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена 22 вересня 2020 р. засобами поштового зв`язку позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги №Ф-3862-23 від 03.05.2018р. та вимоги №Ф-3862-23-У від 05.06.2019, скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф386223 від 03.05.2018р. та вимогу №Ф-3862-23-У від 05.06.2019.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
06 листопада 2020 р. на виконання ухвали суду позивач виправив відповідні недоліки позовної заяви, зокрема, надавши заяву про поновлення пропущеного строку та здійснивши уточнення позовних вимог.
Так, відповідно до уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд;
- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3862-23 від 03.05.2018 та Ф-3862-23-У від 05.06.2019.
Позовна заява обґрунтована безпідставністю пред`явлення позивачу вимог про сплату боргу (недоїмки). Так, позивач зазначає, що з 31.12.2016 року її діяльність як фізичної особи-підприємця була припинена. 04.04.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №56007889 з виконання вимоги №Ф-3862-23/83 від 02.02.2017 року про стягнення боргу зі сплати ЄСВ в розмірі 16 435,30 грн. 22.06.2018 року дане виконавче провадження було закрито у зв`язку зі сплатою боргу. При цьому, 22.06.2020 року позивач дізналась про винесення ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимоги №Ф38-62-23 від 08.05.2018 року на суму 24 647,72 та №Ф-3862-23-У від 05.06.2019 року. Зазначає, що у період, за який нараховано борг зі сплати ЄСВ вона не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак відповідачем вказані обставини під час нарахування ЄСВ враховано не було.
24 грудня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголошує на тому, що у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі. Зазначає, що відповідач суперечить сам собі, вказуючи, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) винесено 03.05.2018 року та 05.06.2019 року, а її знято з обліку 31.12.2016 року. Звертає увагу суду на тому, що відповідач неправильно розрахував суму пені та вдруге наклав на суму недоїмки штраф та пеню. Просить суд врахувати, що сума штрафу та пені нараховані за минулий період, за який вже були нараховані раніше. Таким чином, 31.12.2016 року позивача було знято з обліку як фізичну особу-підприємця, і 22.06.2018 року нею було сплачено борг з ЄСВ в повному обсязі.
09 лютого 2021 року від відповідача надійшло клопотання про долучення витребуваних судом доказів по справі та додаткові пояснення.
Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 взято на облік у контролюючих органах як платника податку - 13.09.1994 р. та як платника єдиного внеску - 13.09.1994 р.
З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена сума включає в собі наступні нарахування по єдиному внеску:
- недоїмка на 31.12.2012 року 9378,77 грн.
- за ІІІ квартал 2013 року - 1194,03 грн.;
- за ІV квартал 2013 року - 1218,67 грн.;
- за І квартал 2014 року по ІІ квартал 2015 року - по 1267,95 грн.;
- за ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн.;
- за ІV квартал 2015 року - 1434,51 грн.;
- за І квартал 2016 року - 909,48 грн.;
- за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн.
При цьому, як убачаються з інтегрованої картки платника податку наступні зарахування від 18.10.2013 року у сумі 1194,03 грн, 15.01.2014 року у сумі 422,65 грн., 19.02.2014 року у сумі 422,65 грн., 24.03.2014 року у сумі 422,65 грн., 23.04.2014 року у сумі 422,65 грн., 26.09.2016 року у сумі 1000 грн., 02.11.2016 року у сумі 1000 грн., 29.12.2016 року у сумі 1000 грн., 02.02.2017 року у сумі 1000 грн., 27.03.2017 року у сумі 687,86 грн.
Недоїмка на 31.12.2017 року становила 16 435,30 грн.
На вищезазначену суму Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2018 року №Ф-3862-23.
Також позивачем було зараховано 24.01.2019 року, 22.02.2019 року, 18.03.2019 року, 15.04.2019 року, 20.05.2019 року по 100 грн.
На вищезазначену суму Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.06.2019 року №Ф-3862-23-У.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 р. (далі - Інструкція).
Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до зазначеної норми, позивач на момент виникнення спірних правовідносин був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктів 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до п. 6 Розділу 4 Інструкції обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе обчислює суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від отримання доходу (прибутку); 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Таким чином, сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування мала здійснюватися позивачем до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464).
Згідно із приписами частин 2, 3 статті 25 Закону №2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464 - орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.
Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу II Інструкції - платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції - вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місце знаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
З вказаних приписів Інструкції, наведених вище, видно, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), у одному з таких випадків: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.
З матеріалів справи убачається, що оскаржувана вимога №Ф-3862-23 від 03.05.2018 включає в себе:
- недоїмка на 31.12.2012 року 9378,77 грн.
- за ІІІ квартал 2013 року - 1194,03 грн.;
- за ІV квартал 2013 року - 1218,67 грн.;
- за І квартал 2014 року по ІІ квартал 2015 року - по 1267,95 грн.;
- за ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн.;
- за ІV квартал 2015 року - 1434,51 грн.;
- за І квартал 2016 року - 909,48 грн.;
- за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн.
При цьому, як видно з інтегрованої картки платника податку наступні зарахування від 18.10.2013 року у сумі 1194,03 грн, 15.01.2014 року у сумі 422,65 грн., 19.02.2014 року у сумі 422,65 грн., 24.03.2014 року у сумі 422,65 грн., 23.04.2014 року у сумі 422,65 грн., 26.09.2016 року у сумі 1000 грн., 02.11.2016 року у сумі 1000 грн., 29.12.2016 року у сумі 1000 грн., 02.02.2017 року у сумі 1000 грн., 27.03.2017 року у сумі 687,86 грн.
Недоїмка на 31.12.2017 року становила 16 435,30 грн.
З матеріалів справи убачається, що оскаржувана вимога №Ф-3862-23-У від 05.06.2018 формувалась наступним чином:
Також позивачем було зараховано 24.01.2019 року, 22.02.2019 року, 18.03.2019 року, 15.04.2019 року, 20.05.2019 року по 100 грн.
Отже, оскільки позивач не виконав вчасного свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку, що відповідачем відповідно до вимог Закону №2464 правильно обчислено суми єдиного внеску, вказані в оскаржуваних вимогах і не сплачені позивачем.
Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача, що на момент винесення оскаржуваних вимог її діяльність як фізичної особи-підприємця було припинено, а тому вимог оскаржувані вимоги винесені протиправно адже відповідно до п. 65.10 Податкового кодексу України держреєстрація припинення підприємницької діяльності фізособи не припиняє зобов`язань, що виникли при провадженні такої діяльності, і не змінює строків і порядку виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Зняття з обліку платників ЄСВ здійснюється органами ДПС на підставі відомостей із реєстраційної картки, наданих держреєстратором, після проведення перевірок платників та остаточного розрахунку (абзац сьомий ч. 1 ст. 5 Закону України № 2464).
Частиною 4 ст. 6 Закону України №2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Таким чином, припинення підприємницької діяльності фізособи не припиняє зобов`язань, що виникли при її провадженні, та не змінює строків і порядку виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання. Це означає, що припинення діяльності не позбавить підприємця від податкових зобов`язань (у т. ч. із нарахування та сплати ЄСВ), які виникли в нього в період провадження діяльності.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно виніс вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3862-23 від 03.05.2018 та Ф-3862-23-У від 05.06.2019, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання їх протиправними та скасування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Відповідно до ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко