Справа № 560/8863/20
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8863/20
РІШЕННЯ

іменем України

01 березня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації, в якому просить визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 19.08.2020 №1477/07.05/2020 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, зобов`язати відповідача надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі по тексту - Закон №3551-ХІІ) та приписів пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі по тексту - Положення №302).

Обґрунтовуючи вимоги, позивачка зазначила, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорії), особою з інвалідністю ІІ групи. Вказала, що звернулась до відповідача з заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ та видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Відповідач відмовив у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення, оскільки позивачка не надала документи, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки подані документи підтверджують її участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Вказані обставини підтвердила у відповіді на відзив. Просила позов задоволити.

У відзиві на позов та у запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачка не надала належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони. Вважає, що правові підстави для встановлення позивачці статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення відсутні.

Ухвалою від 29.12.2020 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

12.08.2020 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації з заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 19.08.2020 №1477/07.05/2020 відповідач відмовив позивачці у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку з тим, що остання не надала документи, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Вважаючи протиправною таку відмову, позивачка звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує викладене нижче.

Відповідно до пункту 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частина 2 статті 7 доповнена пунктом 9 згідно із Законом від 15.06.2004 №1770-IV.

Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII є докази залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 №90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивачки до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 27.02.2019 по справі №149/3307/16-а , від 10.10.2019 по справі №810/4584/18, від 20.12.2019 по справі №315/594/15-а, від 26.02.2020 по справі №377/196/17 та від 27.04.2020 по справі №826/15761/17.

Також суд звертає увагу на те, що у постановах від 10.10.2019 по справі №542/240/17 та 27.02.2020 по справі №537/5039/16-а Верховний Суд зазначив, що з пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Крім цього, у вказаній пояснювальній записці відмічено, що перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань. Проте при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї малочисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". За час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.

Верховний Суд у згаданих рішеннях наголошував на тому, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, за умови надання відповідних підтверджуючих документів.

Позивачка подала довідку ВАТ "Стожари" від 05.03.2009 №22, відповідно до якої ОСОБА_1 з 14.08.1986 по 23.08.1986 була направлена у відрядження для надання допомоги по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в закритій зоні м. Чорнобиль.

Також відповідно до довідки ВАТ "Стожари" від 13.02.2009 №11 позивачка була безпосередньо зайнята на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 №1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, з 14.08.1986 по 23.08.1986, та з 20.09.1986 по 20.10.1986.

Водночас, сам по собі факт залучення позивачки до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є доказом залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Таким чином, при зверненні до відповідача ОСОБА_1 не подала будь-яких достовірних доказів, які б свідчили про залучення безпосередньо її чи підприємства, на якому вона працювала, до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Враховуючи наведене, у відповідача не було достатніх підстав для встановлення позивачці статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ, тому відмова Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації від 19.08.2020 №1477/07.05/2020 є правомірною.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління праці та соціального захисту населення Полонської районної державної адміністрації (вул. Лесі Українки, 105, Полонне, Полонський район, Хмельницька область, 30501 , код ЄДРПОУ - 03198474)

Головуючий суддя О.Л. Польовий