Справа № 233/5977/20
Суддя: Мартишева Т. О.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5977/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шипіцин Олександр Володимирович, до Державної організації (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шипіцин О.В., звернувся до суду з позовом, в якому із урахуванням уточнень зазначив, що 15 грудня 2020 року позивач виїхав з тимчасово окупованої території України, оскільки залишаючись на території, не підконтрольній уряду України, не міг реалізувати своє право на отримання освіти та мав гостру необхідність повернутися до місця фактичного проживання на території України. На теперішній час у громадян України відсутня можливість вільного перетину лінії розмежування через контрольні пункти в`їзду виїзду зі сторони тимчасово окупованих територій. Постановою заступника начальника віпс (тип А) вис «Дергачі» капітаном ОСОБА_2 серії СхРУ № 074508 від 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., у якій зазначено, що позивачем було порушено порядок виїзду з тимчасово окупованої території України.
Постанову про накладення адміністративного стягнення серії СхРУ № 074508 від 15 грудня 2020 року вважає незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Його пояснення щодо відсутності в діях складу адміністративного правопорушення та вимушеності перетину були проігноровані та в жодній мірі не прийняті до уваги при внесенні спірної постанови, що у сукупності з наведеними вище обставинами є підставою для скасування.
Крім того, частиною 1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них передбачені виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому, такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Таким чином, особа підлягає відповідальності за частиною 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду. На позивача згідно оскаржуваної постанови накладено стягнення за частиною 1 статті 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ», при цьому незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, відповідальність за що передбачена статтею 204-1 КУпАП. Отже, вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою.
Позивач просить: - скасувати постанову заступника начальника віпс (тип А) вис «Дергачі» капітана ОСОБА_2 серія СхРУ № 074508 від 15 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за ч.1 ст. 204-2 КУпАП; - вирішити питання про судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , його представник Шипіцин О.В. не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій зазначили, що підтримують заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача Державної організації (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав до суду письмовий відзив (а.с. 88-90), з якого вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнає та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Оскаржувана постанова відносно позивача складена у межах повноважень посадових осіб Державної прикордонної служби. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. Наказом Командувача об`єднаних сил від 31 жовтня 2020 року № 861 затверджено Перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання ліній розмежування в межах Донецької та Луганської областей. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та інших законів України. Тож, в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену територію місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотримання встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України. Своїм розпорядженням від 18 лютого 2015 року № 106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, зокрема, пункт пропуску «Новоазовськ». Таким чином, на момент скоєння адміністративного правопорушення позивачем пункт пропуску «Новоазовськ» закритий та міжнародний рух там припинений. Також з бази даних Державної прикордонної служби України встановлено відсутність відомостей про виїзд встановленим порядком з території України. Позивач погодився із вчиненим правопорушенням, отримав постанову, проставив в ній свій особистий підпис, зауважень щодо порядку винесення рішення не робив. Крім того, позивач на переконання відповідача не обмежений у праві звернутися засобами електронного зв`язку на адресу Адміністрації Держприкордонслужби України для отримання дозволу на в`їзд/виїзд з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської області і перетнути державний кордон України на тимчасово окуповані території. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити у повному обсязі, постанову про накладення адміністративного стягнення від 15 грудня 2020 року серії СхРУ № 074508 залишити без змін.
З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що 15 грудня 2020 року заступником начальника віпс (тип А) вис «Дергачі» капітаном ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії СхРУ № 074508 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень (а.с. 8-9, 91).
Із змісту постанови про накладення адміністративного стягнення серії СхРУ № 074508 від 15 грудня 2020 року вбачається, що 15 грудня 2020 року о 23 годині 30 хвилин в пункті пропуску «Гоптівка» на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина України ОСОБА_3 , який пояснив, що він виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 04 січня 2020 року через КПВВ «Мар`їнка» (Курахове), а 15 грудня 2020 року перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ». Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VІІІ від 18 січня 2018 року, порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-2 КУпАП (а.с. 8-9, 91).
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 204-2 КУпАП визначено, що порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року (із змінами та доповненнями) слідує, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.
Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. Перебування в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях осіб, не залучених до проведення таких заходів, може тимчасово бути обмежено на період проведення таких заходів Командувачем об`єднаних сил. Законні вимоги посадових осіб, залучених до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є обов`язковими для громадян і посадових осіб.
Суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.
28 листопада 2019 набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17липня 2019 року № 815.
За положенням Порядку № 815, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).
За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.
Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підтвердження доводів відзиву відповідачем додано копію письмових пояснень позивача ОСОБА_1 від 15 грудня 2020 року (а.с. 92), також зазначено, що позивач погодився із вчиненим правопорушенням, отримав постанову, проставив в ній свій особистий підпис, зауважень щодо порядку винесення рішення не робив. Тобто, в основу винесеної оскаржуваної постанови покладено визнання провини позивачем у виявленому правопорушенні, що має ознаки складу, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП.
При цьому, суд звертає увагу на те, що сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року у справі № 177/525/17.
Відповідачем у порушення ч. 2, 5 ст. 77 КАС не було подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, тобто на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача оскаржуваної постанови.
Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП. Відповідачем не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).
Крім того, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.
З пункту 2 Порядку № 815 вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.
Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку № 815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а саме: перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії СхРУ № 074508 на ОСОБА_1 у розмірі 1700 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП.

Відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , відповідно до ст. 139 КАС України понесені ним витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 420 грн 00 коп (а.с. 18) слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, тощо.
Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 1000,00 грн. позивачем надані копії: договору № 24-12/2020 про надання правової допомоги від 24 грудня 2020 року, яким визначено обов`язки і права сторін (а.с. 19), додаткової угоди до договору № 1 від 24 грудня 2020 року (а.с. 20), акту № 1 приймання-передачі виконаних послуг від 06 січня 2021 року (а.с. 21), квитанції до прибутково касового ордера № 1 від 06 січня 2021 року на сумму 1000,00 грн (а.с. 22), додаткової угоди № 2 від 28 січня 2021 року (а.с. 69), акту № 2 приймання-передачі виконаних послуг від 28 січня 2021 року (а.с. 70).
У межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору про надання правової допомоги у фіксованому розмірі та визначений у сумі 1000,00 грн., сплата гонорару підтверджується копією квитанції до прибутково касового ордера № 1 від 06 січня 2021 року. За таких обставин суд вважає підтвердженими витрати позивача на правничу допомогу.
Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., які слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.
Керуючись ст. ст. 6, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від імені та в інтересах якого діє адвокат Шипіцин Олександр Володимирович (адреса: АДРЕСА_2 ), до Державної організації (установа, заклад) Військова частина НОМЕР_1 (адреса місця розташування: 61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 228-П; ідентифікаційний код 14321742) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії СхРУ № 074508 від 15 грудня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньАдміністрації Державної прикордонної служби України (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового, в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 00 копійок, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складене 01 березня 2021 року.

Суддя :