Справа № 540/2913/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2913/20
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі № 540/2913/20, прийнятого у складі судді Дубровної В.А., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просив:

визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача протиправною,

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу 20.02.2020 р.

зобов`язати відповідача вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 р. відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та здійснювати виплату пенсії на вказаний банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

стягнути з відповідача кошти в сумі 100,000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов був залишений без руху та надано строк для усунення недоліків .

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії разом з доданими документами повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що оскільки відповідно до п. 13 частини 2 ст.3 Закону України « Про судовий збір» вимога про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору стосовно визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача щодо відмови у призначені пенсії є похідною вимогою від цієї вимоги, а тому не є об`єктом справляння судового збору.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року справу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення даної ухвали шляхом:

- надання платіжного документу про доплату судового збору в сумі 840,80 грн.;

- зазначення в позовній заяві власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вказаної ухвали суду, 30.10.2020 року надійшло повідомлення представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, яким просить вважати виконаними вимоги по усуненню недоліків, оскільки відповідно до п. 13 частини 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» вимога про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно правового спору стосовно визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача щодо відмови у призначені пенсії є похідною вимогою від цієї вимоги, а тому не є об`єктом справляння судового збору.

Також представником позивача усунуто недоліки позовної заяви в частині надання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем до суду.

Проте, суд першої інстанції не прийняв доводи позивача в частині сплати судового збору зазначивши, що вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з урахуванням наступного.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини( надалі - ЄСПЛ).

Враховуючи практику ЄСПЛ, апеляційний суд вважає ,що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Право особи на звернення до суду у разі, якщо остання вважає, що рішенням, діями або бездіяльністю з боку суб`єкта владних повноважень порушені її права, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст.5 КАС України. Праву особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів кореспондує обов`язок суду забезпечити доступ до суду і за наявності відповідних підстав розглянути справу та вирішити спір.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» №3674-VІ.

За приписами статтей 1, 2 Закону №3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 3 Закону №3674-VI передбачено об`єкти справляння судового збору та визначено перелік процесуальних документів, за подання яких судовий збір не справляється.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст указаної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №205/10899/19 (К/9901/24701/20), в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19), від 30 липня 2020 року справа № 9901/194/20, адміністративне провадження № П/9901/194/20 та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18).

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставною вимогу суду першої інстанції щодо необхідності сплати судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої, у силу пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI, судовий збір не справляється та подальше повернення позовної заяви, у зв`язку із невиконанням вказаної вимоги .

За таких обставин апеляційний суд доходить до висновку, що ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року була прийнята із порушенням норм процесуального права, що призвело до що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає наявними підстави для скасування ухвали суду 1-ої інстанції та задоволення апеляційної скарги із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.8,19, 55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 315,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повне судове рішення складене та підписане 02 березня 2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.