Справа № 460/9690/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2021 року м. Рівне №460/9690/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Маланчук Ірина Віталіївна,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради (далі - міська рада, відповідач) у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду на пленарних засіданнях сесії Рівненської міської ради та не прийняття за наслідками такого розгляду по суті клопотання позивача від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_1 рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у надані дозволу та зобов`язати відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії Рівненської міської ради клопотання позивача від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення згідно ст. 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 20.05.2020 він звернувся до міської ради з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га для індивідуального садівництва, в порядку статті 118 Земельного кодексу України. До клопотання було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, долучена довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями. Вказує, що на сайті Рівненської міської ради 03.06.2020 опубліковано проект рішення Рівненської міської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)», про що позивачу стало відомо 09.07.2020. Згідно вказаного проекту Рівненська міська рада вирішила надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 800 м2 на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності територіальної громади міста Рівного, які згідно із даними Державного земельного кадастру обліковуються за громадянином ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть від 23 листопада 1996 року НОМЕР_1 ). Проте, позивач зазначає, що самого опублікованого рішення Рівненської міської ради про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на офіційному сайті відповідача позивач не знайшов, у зв`язку з чим, 14.07.2020р. позивачем на ім`я міського голови м. Рівне було направлено звернення з проханням ініціювати включення до порядку денного розгляду вищевказаного проекту рішення. Жодної відповіді ні на вказане клопотання ні на звернення відповідачем не надавалося. 09.12.2020 позивачем було направлено на ім`я міського голови м. Рівне повторне звернення з проханням вжити заходи для усунення порушень законодавства та відновлення його порушеного права на отримання земельної ділянки у власність шляхом включення в порядок денний чергового пленарного засідання Рівненської міської ради питання щодо розгляду його клопотання від 20.05.2020 реєстраційний номер 121334 та надання пропозиції про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 17.12.2020 представником позивача було направлено адвокатський запит на адресу відповідача, з проханням надати інформацію про стан розгляду клопотання ОСОБА_1 від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність йому вказаної вище земельної ділянки та у випадку, якщо відповідне питання не розглядалося Рівненською міською радою, надати інформацію про причини не розгляду порушеного у клопотанні від 20.05.2020 питання. Листом від 22.12.2020 № 01-12/249 на адвокатський запит управлінням земельних ресурсів виконавчого комітету Рівненської міської ради було надано відповідь про те, що на підставі поданої громадянином ОСОБА_1 заяви від 20.05.2020 на розгляд сесії Рівненської міської ради підготовлено проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)». Після його погодження в установленому порядку, проект рішення 23.06.2020 переданий секретарю міської ради для розгляду його постійною комісією з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування та сесією Рівненської міської ради. У відповідності до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях. З даної відповіді позивачем встановлено, що на час надання відповіді будь якого рішення з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно йому у власність із земель комунальної власності для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідачем по справі не приймалося. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує його права та інтереси на безоплатну передачу земельної ділянки, а тому звернувся з позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.12.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення по справі, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У строк встановлений судом, відповідач, без поважних причин, до суду відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 10.02.2021, у зв`язку із обґрунтованим клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено до 01.03.2021.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2021 заяву про зміну предмету позову повернуто позивачу без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні, з підстав наведених у адміністративному позові, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Протокольною ухвалою суду від 01.03.2021 суд продовжив розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 01.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши думку представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

20.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Рівненської міської ради з клопотанням відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 .

До клопотань долучив графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та довідку відділу у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 31-17-0.17-1212/176-20 від 06.03.2020.

На сайті Рівненської міської ради опубліковано проект рішення Рівненської міської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)». Згідно вказаного проекту Рівненська міська рада вирішила надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 800 м2 на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для індивідуального садівництва (для ведення садівництва) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності територіальної громади міста Рівного, які згідно із даними Державного земельного кадастру обліковуються за громадянином ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть від 23 листопада 1996 року НОМЕР_1 ).

14.07.2020 позивачем на ім`я міського голови м. Рівне було направлено звернення з проханням ініціювати включення до порядку денного розгляду вищевказаного проекту рішення. Жодної відповіді ні на вказане клопотання ні на звернення відповідачем до матеріалів справи не долучено.

09.12.2020 позивачем було направлено на ім`я міського голови м. Рівне повторне звернення з проханням вжити заходи для усунення порушень законодавства та відновлення його порушеного права на отримання земельної ділянки у власність шляхом включення в порядок денний чергового пленарного засідання Рівненської міської ради питання щодо розгляду його клопотання від 20.05.2020 реєстраційний номер 121334 та надання пропозиції про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

17.12.2020 представником позивача було направлено адвокатський запит на адресу відповідача, з проханням надати інформацію про стан розгляду клопотання ОСОБА_1 від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність йому вказаної вище земельної ділянки та у випадку, якщо відповідне питання не розглядалося Рівненською міською радою, надати інформацію про причини не розгляду порушеного у клопотанні від 20.05.2020 питання.

Листом від 22.12.2020 № 01-12/249 на адвокатський запит управлінням земельних ресурсів виконавчого комітету Рівненської міської ради було надано відповідь про те, що на підставі поданої громадянином ОСОБА_1 заяви від 20.05.2020 на розгляд сесії Рівненської міської ради підготовлено проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)». Після його погодження в установленому порядку, проект рішення 23.06.2020 переданий секретарю міської ради для розгляду його постійною комісією з питань архітектури, будівництва та землевпорядкування та сесією Рівненської міської ради. У відповідності до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях.

Вважаючи поведінку міської ради при вирішенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправною бездіяльністю, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом "в" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , у відповідності до частин шостої, сьомої статті 118 ЗК України, з метою одержання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,0800 га, що розташована на території Рівненської міської ради, звернувся 20.05.2020 з відповідними клопотаннями до уповноваженого органу місцевого самоврядування Рівненської міської ради.

У встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України строк клопотання позивача не були розглянуті відповідним органом місцевого самоврядування на сесії міської ради.

Судом достеменно встановлено і сторони не заперечують, що міською радою не було прийнято жодного рішення по суті клопотання: ні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні про відмову у його наданні, з наведенням мотивів такої відмови.

Слід зазначити, що відповідно до закону, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Щодо дискреційності повноважень міської ради у спірних правовідносинах, які зумовлені свободою депутатів міської ради при виборі своєї позиції при голосуванні за те чи інше рішення порядку денного сесії сільської ради або утриматись від підтримки того чи іншого проекту рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою, другою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, вирішення питань, які є предметом судового розгляду в даній справі, відносяться до повноважень місцевої ради, а за результатами їх розгляду відповідач повинен був прийняти рішення.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду щодо дискреційних повноважень, зокрема, від 23.05.2018 у справі № 825/602/17, від 11.09.2019 у справі №819/570/18. Судова практика у цій категорії справ є усталеною.

Суд не приймає доводів позивача щодо наявності/відсутності у спірній ситуації підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою, позаяк в матеріалах справи відсутні будь-які належно підтверджені відомості про те, що органом місцевого самоврядування було з тих чи інших мотивів відмовлено позивачу в наданні таких дозволів.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що в дослідженій ситуації міською радою розгляд клопотання позивача не мав наслідком жодного визначеного законом результату правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Отже, суд вважає, що поведінка відповідача в спірній ситуації є протиправною бездіяльністю.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що оскаржена поведінка суб`єкта владних повноважень не ґрунтується на матеріальному законі, не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості, а відтак є протиправною бездіяльністю, яка призвела до порушення права позивача на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови в його наданні.

Суд не погоджується з твердженнями про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність, а відтак позивач не позбавлений можливості розробити відповідний проект за принципом мовчазної згоди, відповідно до положень абз. 3 ч.7 ст.118 ЗК України.

Суд зазначає, що вказаною нормою земельного законодавства встановлено право зацікавленої особи розробити проект землеустрою в разі якщо відповідний орган державної влади чи орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення такого проекту або мотивованої відмови у його наданні. Однак, вказана норма не відміняє встановленого в абз. 1 ч.7 ст.118 Кодексу обов`язку органу місцевого самоврядування розглянути клопотання і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. Слід зауважити, що в разі якщо зацікавлена особа погодиться з обґрунтованістю мотивів відмови, будуть відсутніми підстави для замовлення такою особою проекту землеустрою за принципом мовчазної згоди.

Та обставина, що чинне земельне законодавство не виокремлює випадку судового оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування в разі неприйняття встановленого законом рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови в наданні такого дозволу, не дає підстав для висновку, що вищевказана протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування не може бути предметом судового спору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва слід задовольнити.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що міською радою всупереч приписам ч. 7 ст. 118 ЗК України за результатами розгляду клопотання позивача не прийнято жодного законного рішення з можливих (надати дозвіл чи відмовити в наданні такого), суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача від 20.05.2020 та за наслідком його розгляду прийняти рішення по суті порушених у клопотанні питань у відповідності з вимогами статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 справа № 420/5288/18.

За наведеного вище, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки ухвалою суду від 31.12.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення по справі та суд дійшов висновку про задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, то на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської міської ради судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Рівненської міської ради (33028, вул. Соборна, 12а, м. Рівне, Рівненська область, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненської міської ради щодо не розгляду на пленарних засіданнях сесії Рівненської міської ради та не прийняття за наслідками розгляду клопотання позивача від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_1 рішення згідно ст. 118 Земельного кодексу України.

Зобов`язати Рівненську міську раду (33028, вул. Соборна, 12а, м. Рівне, Рівненська область, ) розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії Рівненської міської ради клопотання позивача від 20.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0800 га за адресою: вул Дубенська в м.Рівне та прийняти відповідне рішення згідно ст. 118 Земельного кодексу України.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської міської ради (33028, вул. Соборна, 12а, м. Рівне, Рівненська область, ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 березня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля