Справа № 761/20417/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Кучми А.Ю. та Бєлової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Хохлова Олександра Миколайовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови та накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Хохлова Олександра Миколайовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № від 26.03.2020 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.3 ст.122 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що матеріалами фотофіксації підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП та складаючи оскаржувану постанову інспектором було повністю дотримано норми чинного законодавства України.

Позивач та головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохлов О.М. відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

В суді першої інстанції позиція позивача обґрунтовувалась тим, що оскаржувана постанова винесена не уповноваженою особою, за відсутності події адміністративного правопорушення, а подані докази правопорушення не є належними та допустимими.

Будь-які письмові пояснення головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохлова О.М. матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу положень ст. 311 КАС України, враховуючи, що в суді першої інстанції розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження, беручи до уваги, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні та встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохловим О.М. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС №, якою позивача було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с.9).

Вказаною постановою встановлено, що 26.03.2020 о 10:36 год на вул.Володимирська, 15 в м.Києві транспортний засіб Mitsubishi Galant, номерний знак НОМЕР_1 зупинено ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п.15.9 г) Правил дорожнього руху.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку щодо неналежного суб`єкта складання постанови про адміністративне правопорушення та про недоведеність правомірності накладення адміністративного стягнення.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «г» п.15.9 ПДР України зазначено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Положеннями ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що належний їй транспортний засіб було зупинено ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст. 258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

З наявних у справі матеріалів фотофіксації вбачається, що належний позивачу транспортний засіб Mitsubishi Galant, номерний знак НОМЕР_1 зупинено ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Колегія суддів зазначає, що розміщення вказаного транспортного засобу на відстані менше ніж 10 метрів від пішохідного переходу чітко підтверджується матеріалами фотофіксації (а.с.17-21, 56-60).

При цьому, факт того, що відстань від транспортного засобу до пішохідного переходи становить менше 10 метрів не викликає жодних сумнівів, а тому колегія суддів відхиляє твердження позивача про не здійснення інспектором вимірювань точної відстані, оскільки в даному випадку порушення пп.«г» п.15.9 ПДР України є очевидним.

Також суд критично оцінює посилання позивача на те, що під час здійснення фотофіксації її транспортний засіб перебуває на спеціальних тримачах евакуатора, оскільки з наданих відповідачем копій фотоматеріалів (а.с.57-58) вбачається, що відповідні тримачі станом на 10:35:25 год не були застосовані до автомобіля позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем вимог п.15.9.г ПДР України.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що одним із доводів позовної заяви було винесення оскаржуваної постанови не уповноваженою особою, оскільки адміністративне правопорушення мало місце по вул. Володимирська, 15 у м.Києві, яка належить до Шевченківського району м.Києва, в той час, як постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № була складена головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохловим О.М.

На спростування зазначених обґрунтувань позивача Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) подано до матеріалів справи копію Положення про управління (інспекцію) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.50-55), яке визначає правовий статус управління (інспекції) з паркування, його структуру, завдання, функції, права, обов`язки, компетенції керівництва та працівників, відповідальність та взаємодію з іншими структурними підрозділами, відповідно до п.5.3.3. якого Заступник директора департаменту - начальник управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА) має право залучати інспекторів з паркування для виконання посадових обов`язків в інших адміністративних районах Києві незалежно від їх територіальної приналежності.

В той же час, жодних доказів, що головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохлов О.М. був залучений до виконання посадових обов`язків в іншому адміністративному районі, зокрема Шевченківському, матеріали справи не містять.

Крім того, вказане Положення про управління (інспекцію) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) затверджено наказом Департаменту транспортної інфраструктури №Н-341 від 30.07.2020, тобто вказане положення не було чинним станом на 26.03.2020 (дата складання оскаржуваної постанови), а тому визначені в ньому норми та повноваження не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, з огляду на конституційний принцип дії норми в часі.

Будь-яких інших доказів наявності повноважень головного інспектору з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Хохлов О.М. виконувати власні посадові обов`язки поза межами адміністративного району його територіальної приналежності (Оболонського) до суду надано не було.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги в межах її вимог та доводів, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що незважаючи на доведеність порушення вимог п.15.9.г ПДР України та скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, оскаржувана постанова серії АС № прийнята не у межах повноважень особи, що її склала, визначених Конституцією та законами України, тобто не відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому не може вважатись правомірною і підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подані відповідачем докази не підтверджують факт порушення п.15.9.г ПДР України та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки відповідні обставини підтверджені матеріалами фотофіксації, однак, наведене не призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на складання оскаржуваної постанови не уповноваженою особою, що є підставою для визнання її протиправною та скасування, з чим колегія суддів повністю погоджується.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Текст постанови виготовлено 25 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма