Справа № 754/13973/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Київ № 754/13973/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві

Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Києва

про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу

від 04 червня 2020 року та від 09 червня 2020 року,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, в якому просила суд визнати незаконними та скасувати винесені в межах виконавчого провадження № 61423703: акт державного виконавця від 24 травня 2020 року, акт державного виконавця від 06 червня 2020 року, постанову про накладення штрафу від 04 червня 2020 року та постанову про накладення штрафу від 09 червня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанови про накладення штрафу є протиправними, оскільки вони винесені за відсутності на те підстав. Крім того, позивачем наголошено, що зустріч батька з дитиною можлива виключно з врахуванням стану здоров`я дитини та його режиму дня, а відсутність останньої за своїм місцем проживання обумовлено перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року адміністративний позов № 754/13973/20 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування актів державного виконавця від 24 травня 2020 року та від 06 червня 2020 року винесені в межах виконавчого провадження № 61423703.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2021 року.

Зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання в адміністративній справі №754/13973/20 за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

18 лютого 2021 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на адміністративний позов із матеріалами виконавчого провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року у справі № 754/7521/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю-задоволено.

Шлюб, зареєстрований 25 серпня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї (а/з № 1972) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Встановлено ОСОБА_2 наступний графік зустрічей з малолітньою дитиною:

- з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 десятирічного віку у вигляді побачень першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год., другої та четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. з можливістю відвідування місця проживання батька;

- після досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 десятирічного віку у вигляді побачень кожної другої та четвертої неділі місяця з 18.00 год. п`ятниці до 15.00 год. неділі за місцем проживання батька;

- 03 листопада кожного року з 12.00 години до 19.00 години (якщо припадає на вихідний день) та з 15.00 години до 19.00 години (якщо припадає на робочий день);

- у святкові дні: Новий рік, Різдво Христове, Великдень на наступний за святковим днем день з 10.00 години до 19.00 години;

- після досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 десятирічного віку на період осінніх, зимових, весняних канікул дитини з 18.00 години п`ятниці напередодні канікул до 18 години вівторка поточного тижня канікул;

- після досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 десятирічного віку на період літніх канікул на протязі від 7 до 21 дня цілодобово за погодженням лікарем місця оздоровлення дитини з урахуванням стану здоров`я дитини.

Відповідно, 28 лютого 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 03 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61423703 про встановлення ОСОБА_2 наступного графіку зустрічей із малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , десятирічного віку у вигляді побачень першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год., другої та четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. з можливістю відвідування місця проживання батька; після досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , десятирічного віку вигляді побачень кожної другої та четвертої неділі місяця з 18.00 год. п`ятниці до 15.00 год. неділі за місцем проживання батька; 03 листопада кожного року з 12.00 години до 19.00 години (якщо припадає на вихідний день) та з 15.00 години до 19.00 години (якщо припадає на робочий день); у святкові дні: Новий рік, Різдво Христове, Великдень на наступний за святковим днем день з 10.00 години до 19.00 години; після досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , десятирічного віку на період осінніх, зимових, весняних канікул дитини з 18.00 години п`ятниці напередодні канікул до 18 години вівторка поточного тижня канікул; після досягнення малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , десятирічного віку на період літніх канікул на протязі від 7 до 21 дня цілодобово за погодженням лікарем місця оздоровлення дитини з урахуванням стану здоров`я дитини.

Як вбачається з актів державного виконавця від 24 травня 2020 року та від 06 червня 2020 року ОСОБА_2 не зміг зустрітися із сином з незалежних від нього причин, а через не перебування дитини за місцем проживання.

Старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04 червня 2020 року та 09 червня 2020 року винесено постанови про накладення штрафу ВП №61423703, якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" накладений штраф в сумі 1 700,00 грн та 3400,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправними постанови про накладення штрафу, звернулась з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.03.2020 №640/11079/19, суд зазначає наступне.

Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною п`ятою та шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Приписами статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Також, порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною закріплено у розділі ІХ Інструкції № 512/5.

Відповідно до пункту 5 розділу ІХ Інструкції №512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Згідно з частинами першою та другою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 №640/11079/19, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках ВП № 61423703 було прийнято постанови про накладення штрафу ВП №61423703, якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" накладений штраф в сумі 1700,00 грн та 3400,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений строк. Вказані постанови були прийняті на підстави актів державного виконавця від 24 травня 2020 року та від 06 червня 2020 року відповідно.

Позивачем в позовній заяві вказано на те, що вона не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а неможливість спілкування викликана наступним: дитина ( ОСОБА_5 ) є дитиною - інвалідом за діагнозом: двобічна сенсоневральна туговухість (слухопротезована) та бронхіальна астма. Враховуючи вади здоров`я дитини та те, що вірусна інфекція COVID-19 є особливо небезпечною для асматика, за рекомендацією лікарів ізолювати дитину від скупчень людей, дитина разом із батьками позивача протягом часу карантину і в літній період до кінця серпня 2020 року перебувала на оздоровленні в домоволодінні сім`ї в селі Бігунь Житомирської області.

Слід зазначити, що поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Обов`язковість встановлення відсутності поважних причин невиконання судових рішень покладена саме на державного виконавця, та випливає зі змісту статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 07.03.2018 у справі №127/3770/17 та від 12.12.2018 у справі №821/1568/16.

Постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках ВП № 61423703 від 23 липня 2020 року відкладено проведення виконавчих дій у зв`язку з перебуванням дитини, на період літніх канікул та у зв`язку із встановленням карантину з метою запобігання поширенню на території України COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (постанова КМУ № 392 від 20 травня 2020 року), в селі Бігунь Житомирської області у бабусі та дідуся, про що складено відповідний акт.

Позивачем наголошено на тому, що під час виконання рішення суду повинно бути погодження сторін щодо місця проведення зустрічей. Тобто, згідно з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5 державний виконавець повинен був викликати для узгодження місця побачення з дитиною, а в разі недосягнення згоди - самостійно визначати і попереджати завчасно про час, однак даних вимог державним виконавцем не було дотримано.

Як було зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 №640/11079/19, в матеріалах справи відсутні докази належного реагування державного виконавця на вказану заяву, відсутні також докази узгодження державним виконавцем у зв`язку з цим та на виконання пункту 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 місця та часу проведення побачень стягувача з дитиною з урахуванням інтересів та стану дитини.

Разом з тим, державним виконавцем Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24 травня 2020 року складено акт, яким державним виконавцем встановлений факт невиконання позивачем рішення суду та винесено спірні постанови про штрафи за невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Вказаною постановою також було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти днів.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем вказаної постанови, відповідних доказів відповідачем не надано.

Крім того, відповідачем 04 червня 2020 складено акт, яким державним виконавцем встановлений факт невиконання позивачем рішення суду та, без дотримання строків, визначених статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Позивачем наголошено на тому та, в свою чергу не спростовано відповідачем, що державний виконавець належним чином ретельно не дослідив всі обставини справи. Так, позивачем вказано на те, що під час вчинення виконавчих дій та складання акту державного виконавця, державним виконавцем не залучалося понятих чи свідків для підтвердження чи спростування зафіксованих в акті даних.

Враховуючи наведені вище обставини, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанов про накладення штрафів , підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ (02138, м. Київ, вул. Бальзака, 64, ) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 04 червня 2020 року та від 09 червня 2020 року - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 04 червня 2020 року № 61423703 про накладання штрафу у розмірі 1700 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 09 червня 2020 року № 61423703 про накладання штрафу у розмірі 3400 грн.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова