Справа № 640/21795/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Київ № 640/21795/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»
до1. Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
2. Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва
про зобов`язання подати подання про повернення коштів, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» /далі також - Комунальне підприємство, позивач/ звернулось до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /далі по тексту - Шевченківський РВ ДВС, відповідач-1/, Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва /далі - Управління Держказначейства, відповідач-2/, в якій просило:

- зобов`язати Шевченківський РВ ДВС надіслати до Управління Держказначейства, подання про повернення Комунальному підприємству штрафу у розмірі 5067742,50 грн;

- стягнути з Управління Держказначейства на розрахунковий рахунок Комунального підприємства 5067742,50 грн штрафу;

- стягнути з Шевченківського РВ ДВС на рахунок Комунального підприємства виконавчий збір у розмірі 434959,27 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує протиправністю допущеної відповідачем-1 бездіяльності щодо не направлення подання відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 про повернення сплачених у виконавчому провадженні № 61543525 коштів (штрафу у розмірі 5067742,50 грн та виконавчого збору у розмірі 434959,27 грн) у зв`язку із закриттям на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №640/19786/19, якою визнано протиправною і скасовано постанову Головного управління державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №178 від 26.09.2019, на підставі якої і було відкрито вказане виконавче провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2020 позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі, однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2020 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №640/21795/20 та вказану справу передано на розгляд судді Добрівській Н.А., яка своєю ухвалою від 14.12.2020 прийняла справу до свого провадження. Цією ж ухвалою відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини шостої статті12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також витребувано у відповідача-1 матеріали виконавчого провадження № 61543525.

25.01.2021 позивач надав для приєднання до матеріалів справи додаткові докази - копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 в адміністративній справі №640/8502/20 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Шевченківського РВ ДВС про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2020 ВП №61543525, про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 25.03.2020 ВП №61543525 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 25.03.2020. При цьому, як вказує позивач, зазначені документи не могли бути подані при зверненні до суду з огляду на дату прийняття наведених рішень.

09.02.2021 відповідачем-1 на вимогу суду надані копії документів, наявних у матеріалах виконавчого провадження № 61543525. При цьому, своїм правом надати відзив на позовну заяву Шевченківський РВ ДВС не скористався.

10.02.2021 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому уповноважений представник просить у задоволенні позову відмовити, стверджуючи при цьому на відсутності правових підстав для задоволення вимог до Управління Держказначейства, оскільки предметом позову не є оскарження дій чи бездіяльності управління Казначейства або його посадових осіб. Правові підстави стягнення з Державного бюджету України безпідставно отриманих коштів відсутні, а управління Казначейства не є належним учасником по справі і в раз задоволення позову, на управління Казначейства можуть бути покладені судові витрати, що буде несправедливим з огляду на відсутність в його діях будь-які порушень. Відповідач-1 просить суд врахувати, що управління Казначейства не уособлює Державний бюджет України. До того ж, пунктом 5 Порядку № 787 визначено, зокрема, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, контролюють справляння надходжень бюджету.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Постановою Головного управління Держпродспоживслужби від 26.09.2019 №178 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» до позивача застосовано штраф у розмірі 5067742,50 грн.

25.03.2020 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесею Євгенівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від ВП № 61543525 про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» боргу у сумі 5067742,50 грн на підставі постанови № 178 від 26.09.2019 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві /далі - постанова 178/. Цією ж постановою державним виконавцем визначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 506774,25 грн та витрати суми 240,00 грн.

Цього ж дня головним державним виконавцем прийнято постанови; про стягнення з Комунального підприємства виконавчого збору у сумі 506774,25 грн; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 240,00 грн.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено даними Єдиного державного реєстру судових рішень і бази «Діловодство спеціалізованого суду», 17.10.2019 Комунальне підприємство оскаржило постанову №178 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 в адміністративній справі №640/19786/19 у задоволенні позову Комунального підприємства відмовлено повністю.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 скасовано; позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №178 від 26.09.2019 про накладення на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» штрафу в розмірі 5067742,50 грн.

При цьому, згідно наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень і меморіальних ордерів, наданих позивачем, Комунальним підприємством перераховано на визначений у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 61543525 від 25.03.2020 розрахунковий рахунок UA0700396, МФО 8201, , банк отримувача Державна казначейська служба України, кошти на загальну суму 5502701,77 грн, з них:

- 366892,20 грн відповідно до меморіального ордеру № K04215NWR9 від 21.04.2020 з призначенням платежу: «Ч/о 366892,20грн. ПТ№ от09.04.2020г. № 178 26-09-2019 ост.5207924,55грн-на осн.док.ВК №200527 PBNKI61 » /т.1 а.с.42/;

- 498727,92 грн відповідно до меморіального ордеру № K042164STC від 21.04.2020 з призначенням платежу: «Ч/о 498727,92грн. ПТ№ от09.04.2020г. № 178 26-09-2019 ост.5076088,83грн-на осн.док.ВК №200527 PBNKI55 » /т.1 а.с.42/;

- 1992607,23 грн відповідно до платіжного доручення № від 23.04.2020 з призначенням платежу: «ч/о ПВ № 61543525/25 від 09.04.20р., зг. ВП № 61543525 з викон. Постанова № 178 від 26.09.2019р.» /т.1 а.с.39/;

- 169913,18 грн відповідно до платіжного доручення № від 23.04.2020 з призначенням платежу: «ч/о ПВ № 61543525/25 від 09.04.20р., зг. ВП № 61543525 з викон. Постанова № 178 від 26.09.2019р.» /т.1 а.с.39/;

- 631562,88 грн відповідно до платіжного доручення № від 25.05.2020 з призначенням платежу: «Ч.о ПВ № 61543525/25 від 07.05.20р., зал. до спл. 4343477,49 грн. зг. ВП № 61543525 з викон. Постанова № 178 від 26.09.2019р.» /т.1 а.с.40/;

- 678819,26 грн відповідно до платіжного доручення № від 25.05.2020 з призначенням платежу: «Ч.о ПВ № 61543525/25 від 07.05.20р. зал. до спл. 678819,26 грн. зг. ВП № 61543525 з викон. Постанова № 178 від 26.09.2019р.» /т.1 а.с.40/;

- 1024249,00 грн відповідно до меморіального ордеру № K0528NMVF1 від 28.05.2020 з призначенням платежу: «Ч.опл.1024249.00грн; №178 от26-09-2019.пт от 07.05.20г. ост.3950791,37грн-на осн.док.ВК №200527 PBNKI13 » /т.1 а.с.41/;

- 139930,10 грн відповідно до меморіального ордеру № K0529GAREK від 29.05.2020 з призначенням платежу: «Ч.опл.1024249.00грн; №178 от26-09-2019.пт от 07.05.20г. ост.3950791,37грн-на осн.док.ВК №200527 PBNKI13 » /т.1 а.с.41/.

На підтвердження перерахування вказаних коштів з рахунку позивача останнім надано картку рахунку 6851 з 01.04.2020-18.06.2020.

24.07.2020 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченком Максимом Олександровичем винесена постанова у виконавчому провадженні № 61543525, якою на підставі пункту 5 частини першої статті 39 і статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням до Відділу постанови Шостого апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі № 640/19786/19, виконавче провадження з примусового виконання постанови № 178 закінчено.

21.08.2020 Комунальне підприємство звернулось до Шевченківського РВ ДВС із заявою №4738-юр про повернення коштів, в якій, посилаючись на положення чистин шостої і сьомої пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, просило повернути на розрахунковий рахунок Комунального підприємства НОМЕР_4 , (, в АТ КБ «Приватбанк», код банку 320,77 грн, безпідставно стягнутих за виконавчим провадженням ВП № 61543525.

У відповідь на вказану заяву Шевченківський РВ ДВС своїм листом від 09.09.2020 №61543525/25 вих.№ 151834 повідомив, що кошти, які стягнуто за виконавчим провадженням № 61543525 перераховано до державного бюджету: борг у розмірі 3395269,26 грн, виконавчий збір у розмірі 339526,92 та витрати виконавчого провадження у розмірі 240,00 грн. Крім того зазначеним листом повідомлено про те, що 24.07.2020 ) відповідно до пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, інформації щодо вирішення по суті заяви Комунального підприємства про вжиття заходів відповідно до вимог Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів № 787 вказаний лист не містить.

Наполягаючи на протиправності такої бездіяльності відповідача Комунальне підприємство звернулось до суду із цим позовом.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача-2, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом при вирішенні спору по суті враховується таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Як передбачено частинами першою, другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір визначається частиною першою цієї ж статті Закону як збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частинами першою, четвертою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 /тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин/ витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є:

1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню;

2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, процедура, яка б передбачала повернення коштів у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», вказаними вище нормами прямо не передбачена.

Однак, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (заголовок вказаного Порядку на час розгляду справи змінено згідно з наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 на «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій») /далі по тексту - Порядок №787, у редакції на час виникнення спірних правовідносин/.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 787, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, відповідно до пункту 3 Порядку № 787 /у редакції на час виникнення спірних правовідносин/, здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника.

Вказаний абзац пункту 3 Порядку № 787 зазнав змін і наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 викладений у новій редакції, яка визначає, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 у чинній редакції, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Отже, Порядком № 787 встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення таких платежів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом у спірних правовідносинах є Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), то саме на відповідача-1 покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Таким чином, відповідно до Порядку № 787, обов`язковою умовою для повернення надміру зарахованих до бюджету коштів є підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, відповідного подання.

Враховуючи, що постанова ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві № 178 від 26.09.2019 скасована в судовому порядку, позивач має право на повернення стягнутих у виконавчому провадженні сум, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача-1 вчинити дії, спрямовані на повернення таких сум позивачу.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), то саме на відповідача-1 покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Враховуючи вказане вище, а також зважаючи на те, що позивач звернувся саме до відповідача-1, який фактично і мав подати до відповідного органу казначейства таку заяву про повернення надміру (помилково) сплачених коштів, оскільки повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету, суд має підстави для визнання бездіяльності відповідача-1, яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення позивачу сум штрафу, виконавчого збору та витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (в межах виконавчого провадження № 61543525), що були надміру (помилково) зараховані до бюджету та зобов`язання сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України.

Натомість, оскільки виконавчий збір був зарахований на розрахунок органу ДВС, то суд приходить до висновку, що вищевказаний Порядок повернення коштів на дані правовідносини не розповсюджується.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення позивачу суми штрафу в межах виконавчого провадження № 61543525, що були надміру (помилково) зараховані до бюджету та зобов`язання сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України;

- зобов`язання Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» суми 5067742 (п`ять мільйонів шістдесят сім тисяч сімсот сорок дві) грн 50 коп. штрафу;

- стягнення з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суму 434959 (чотириста тридцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 27 коп. виконавчого збору.

При цьому, суд вважає передчасною вимогу позивача про стягнення з органу казначейської служби вказаних сум, оскільки на час постановлення рішення у справі у суду відсутні підстави вважати, що подання, скероване органом ДВС до органу казначейства, не буде належним чином виконане.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 263, 287 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» сум штрафу в межах виконавчого провадження № 61543525, що були надміру (помилково) зараховані до бюджету та зобов`язання сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України.

3. Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) надіслати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 28 А, ) подання про повернення Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, код ЄДРПОУ - 34966254) суми 5067742 (п`ять мільйонів шістдесят сім тисяч сімсот сорок дві) грн 50 коп. штрафу.

4. Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, код ЄДРПОУ - 34966254) суму 434959 (чотириста тридцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 27 коп. виконавчого збору.

5. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, код ЄДРПОУ - 34966254) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська