Справа № 200/1357/21-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. Справа№200/1357/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, зокрема, що 15 жовтня 2015 року її було взято на облік до відповідача як внутрішньо переміщену особу на підставі відповідної довідки, і з жовтня 2015 року вона отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідач неодноразово порушував її право на отримання такої допомоги, і судовими рішеннями, які набрали законної сили, права були відновлені.

01 липня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак отримала від відповідача повідомлення від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні такої допомоги.

20 січня 2021 року позивач знову звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак отримала від відповідача повідомлення від 02 лютого 2021 року про відмову у призначенні такої допомоги.

Відмову в призначенні допомоги відповідач обґрунтовував тим, що оскільки грошова допомога працездатній непрацюючій особі припинена відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, тому згідно з п. 3 Порядку вона більше не призначається.

Вважала, що відповідачем порушені її соціальні права, у зв`язку з чим, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої нею заяви від 01 липня 2020 року;

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої нею заяви від 20 січня 2021 року;

- скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 02 липня 2020 року про відмову в призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, згідно з її письмовою заявою від 01 липня 2020 року;

- скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 01 лютого 2021 року про відмову в призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, згідно з її письмовою заявою від 20 січня 2021 року;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити їй щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до письмових заяв, що подані 01 липня 2020 року та 20 січня 2021 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що позивач 07 жовтня 2015 року, 05 квітня 2016 року, 06 жовтня 2016 року, 10 квітня 2017 року та 11 жовтня 2017 року зверталася до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в яких зазначала у складі родини доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В заяві від 27 травня 2019 року позивач зазначила про зміну у складі родини та просила виключити зі складу родини вказану доньку.

Позивач 01 липня та 20 січня 2021 року зверталася до управління із заявами про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в яких зазначала, що з 15 серпня 2017 року працює у Слов`янській загальноосвітній школі I-III ст. №6 Слов`янської міської ради.

Грошова допомога позивачу призначалася на період з 07 жовтня 2015 року по 06 грудня 2015 року у розмірі 1326 грн., з 07 грудня 2015 року по 06 лютого 2016 року у розмірі 1105 грн. (зменшення на 50 %), з 07 лютого 2016 року по 06 квітня 2016 року у розмірі 884 грн. (припинення виплат працездатній особі).

Оскільки позивач працевлаштувався 15 серпня 2017 року, тобто через рік після припинення виплати, а щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, припинена позивачу з 07 лютого 2016 року на підставі п. 7 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, тому вважав, що призначити вказану допомогу на наступний строк позивачу немає підстав.

Вважав, що діяв в межах законодавства і не порушив права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Донецьк), а фактичне місце проживання/перебування - на території України (м. Слов`янськ Донецької обл.), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З жовтня 2015 року позивачу на підставі її заяв призначалася та виплачувалася щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на кожні відповідні шість місяців.

З 07 лютого 2016 року виплату допомоги позивачу було припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (особа працездатного віку не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги), що підтверджується сторонами в позові та відзиві та не є спірним в даній справі.

У зв`язку з цим, посилаючись на вказані обставини, в задоволенні всіх наступних заяв позивача про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (зокрема заяв від 27 травня 2019 року та 09 січня 2020 року), на наступний шестимісячний строк відповідачем було відмовлено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в справі №200/2290/20-а, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданих заяв від 27 травня 2019 року та від 09 січня 2020 року; скасовано рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 28 травня 2019 року про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої заяви від 27 травня 2019 року; скасовано рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 23 січня 2020 року про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої заяви від 09 січня 2020 року; зобов`язано Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданих нею заяв від 27 травня 2019 року та 09 січня 2020 року.

01 липня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначала, що з 15 серпня 2017 року працює у Слов`янській загальноосвітній школі I-III ст. №6 Слов`янської міської ради.

Рішенням Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 02 липня 2020 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання» в призначенні такої допомоги відмовлено. Підстави відмови не зазначені.

20 січня 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначала, що з 15 серпня 2017 року працює у Слов`янській загальноосвітній школі I-III ст. №6 Слов`янської міської ради.

Рішенням Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 01 лютого 2021 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання» в призначенні такої допомоги відмовлено. Підстави відмови не зазначені.

Про прийняті рішення позивача повідомлено повідомленнями від 02 липня 2020 року № 11 та від 01 лютого 2021 року без номеру.

Судом також встановлено, що з 15 серпня 2017 року по теперішній час позивач працює медичною сестрою у Слов`янській загальноосвітній школі I-III ст. №6 Слов`янської міської ради (довідки від 01 липня 2020 року №71 та від 04 січня 2021 року №159).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п. 3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї).

Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Згідно з п. 5 Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність (п. 3 Порядку).

Пунктом 7 Порядку встановлено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно з п. 8 Порядку уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Системний аналіз п. 3 Порядку свідчить про те, що абзац, відповідно до якого особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, стосується призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Крім того, системний аналіз положень п.п. 2 - 7, 12 Порядку свідчить про те, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить зазначеним пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаним Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутися після працевлаштування з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 415/1691/17, які відповідно до ч. 5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Положення п. 3 Порядку вичерпали свою дію щодо позивача до вирішення питання про призначення їй грошової допомоги на наступний шестимісячний строк після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку.

Наявність передбачених п. 6 Порядку умов, за яких грошова допомога не призначається, судом не встановлено, і відповідачем не наведено.

Отже, у липні 2020 року і у січні 2021 року позивач як внутрішньо переміщена особа мала право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відмовляючи в призначенні такої допомоги відповідач порушив соціальні права позивача.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач мала право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Між тим таке право відповідачем було порушено.

З огляду на наведене та з урахуванням тієї обставини, що оскаржені дії відповідача в спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях (відсутня свобода розсуду), виходячи з того, що саме рішення відповідача, про існування яких позивач не знала, створюють правові наслідки, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню іншим шляхом - шляхом визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень із зобов`язанням відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявами від 01 липня 2020 року та від 20 січня 2021 року (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року сплату судового збору в сумі 1816 грн. за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 вказаного Кодексу, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не оплачено, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Генерала Батюка, 40, ) про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 02 липня 2020 року та від 01 лютого 2021 року «Про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання», що прийняті щодо ОСОБА_1 відповідно до її заяв від 01 липня 2020 року та від 20 січня 2021 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі її заяв від 01 липня 2020 року та від 20 січня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Генерала Батюка, 40, ) на користь державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, , рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 01 березня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда