Справа № 120/539/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 березня 2021 р. Справа № 120/539/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасуванні рішення відповідача № 13 від 27.11.2020 року про відмову в перерахунку пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як трактористу-машиністу з дня подання заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, 19.11.2020 року звернувся із заявою до відповідача з проханням здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу. Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 27.11.2020 року № 13 відмовив останньому в проведені перерахунку пенсії шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як трактористу-машиністу, з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу. Не погоджуючись з таким рішенням, адже його страховий стаж становить 35 років 6 місяців 27 днів, що є достатнім для переходу на пенсію за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.02.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

05.02.2021 року за вх. № 6240 відповідачем, на виконання вимог ухвали від 01.02.2021 року, надано до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

18.02.2021 року за вх. № 8589 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що 19.11.2020 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу. Розглянувши заяву позивача, відповідач рішенням від 27.11.2020 року № 13 відмовив останньому в проведені перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача пільгового стажу. Відповідач зазначає, що у наданих позивачем документах відсутні відомості про нарахування та сплату страхових внесків або підтвердження про фактичну сплату страхових внесків у системі персоніфікованого обліку; відсутні уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, оформленої належним чином та документального підтвердження про приналежність ПП «Павлівка» до сільськогосподарських виробників. З огляду на що, позивачеві відмовлено у призначенні пільгової пенсії. За таких обставин, на переконання відповідача, він діяв правомірно, в межах та у спосіб визначений законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Цього ж дня за вх. № 8613 відповідачем надано клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України. Клопотання мотивоване тим, що на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду перебуває адміністративна справа № 360/3611/20.

Розглянувши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Підстави та порядок зупинення провадження у справі визначені ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

При цьому, як на підставу зупинення провадження у даній справі відповідач посилається на те, що у провадженні Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 360/3611/20, де предметом розгляду, як вказує відповідач, є подібні правовідносини.

Між тим, з ухвали Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 360/3611/20 вбачається, що ознаками типової справи, в якій може бути ухвалено рішення цієї зразкової справи, є такі:

1) позивачі є особами, які після ухвалення 23.01.2020 року Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) звернулись за призначенням пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки вказані норми із зазначеними змінами визнані неконституційними;

2) відповідачами є один і той самий суб`єкт владних повноважень - територіальні органи Пенсійного фонду України, уповноважені на вирішення питання про призначення пенсії;

3) спірні відносини стосуються набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах позивачами, що досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», після набрання чинності Законом України» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;

4) позивачами у цих справах заявлено аналогічні позовні вимоги (визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо призначення пенсії статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Таким чином, Верховний Суд в межах справи № 360/3611/20 не вирішуватиме спір щодо призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» після прийнятого 23.01.2020 року Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15). В той час, як предметом розгляду даної справи є перехід позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, дана справа не має ознак типової, відповідно у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі слід відмовити.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивачеві ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 55-ть років, він 19.11.2020 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 27.11.2020 року № 13 відмовив позивачеві у проведенні перерахунку пенсії шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУК «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як трактористу-машиністу, з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу. Так, відповідачем не зараховано пільгового стажу роботи позивача: періоди з 01.01.1997 рік по 28.02.1997 рік, з 01.01.1998 рік по 31.01.1998 рік, з 01.11.1998 року по 31.12.1998 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нараховану заробітну плату; періоди з 01.12.1999 року по 31.12.1999 рік, з 01.01.2002 року по 31.01.2002 рік, з 01.01.2003 року по 31.01.2003 рік, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 рік, з 01.03.2005 року по 31.03.2005 рік, з 01.02.2006 року по 31.03.2006 рік, з 01.02.2009 року по 28.02.2009 рік та з 01.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 31.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 01.02.2011 рік по 28.02.2011 рік, з 01.03.2012 року по 31.03.2012 рік, з 01.02.2013 року по 28.02.2013 рік, з 01.11.2013 року по 30.11.2013 рік, з 01.01.2015 року по 31.01.2015 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нарахування та сплату страхових внесків; періоди з 01.10.2008 року по 31.01.2009 рік, з 01.03.2009 оку по 28.02.2010 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків; періоди з 30.01.1986 року по 31.12.1996 рік, з 01.03.1997 року по 31.12.1997 рік, з 01.02.1998 року по 31.10.1998 рік, з 01.01.1999 року по 30.11.1999 рік, з 01.01.2000 року по 31.12.2001 рік, з 01.02.2002 року по 31.12.2002 рік, з 01.02.2003 року по 31.12.2003 рік, з 01.02.2004 року по 28.02.2005 рік, з 01.04.2005 року по 31.01.2006 рік, з 01.04.2006 року по 30.09.2008 рік, з 01.04.2010 року по 31.01.2011 рік, з 01.03.2011 року по 29.02.2012 рік, з 01.04.2012 року по 31.01.2013 рік, з 01.03.2013 року по 31.10.2013 рік, з 01.12.2013 року по 8.12.2014 рік, з 23.12.2014 року по 31.12.204 рік, з 01.02.2015 року по 31.12.2017 рік, з 15.01.2018 року по 06.09.2019 рік у зв`язку з неналежним оформленням уточнюючої довідки про пільговий характер роботи.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ст. 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ст. 4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2 ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1,2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 цього ж Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі

документів.

Системний аналіз норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до відповідача з проханням здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу-машиністу відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач, розглянувши заяву та надані позивачем документи, відмовив останньому у проведенні перерахунку пенсії шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУК «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як трактористу-машиністу, з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу, не зарахувавши до нього періоди роботи з 01.01.1997 рік по 28.02.1997 рік, з 01.01.1998 рік по 31.01.1998 рік, з 01.11.1998 року по 31.12.1998 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нараховану заробітну плату; періоди з 01.12.1999 року по 31.12.1999 рік, з 01.01.2002 року по 31.01.2002 рік, з 01.01.2003 року по 31.01.2003 рік, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 рік, з 01.03.2005 року по 31.03.2005 рік, з 01.02.2006 року по 31.03.2006 рік, з 01.02.2009 року по 28.02.2009 рік та з 01.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 31.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 01.02.2011 рік по 28.02.2011 рік, з 01.03.2012 року по 31.03.2012 рік, з 01.02.2013 року по 28.02.2013 рік, з 01.11.2013 року по 30.11.2013 рік, з 01.01.2015 року по 31.01.2015 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нарахування та сплату страхових внесків; періоди з 01.10.2008 року по 31.01.2009 рік, з 01.03.2009 оку по 28.02.2010 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків; періоди з 30.01.1986 року по 31.12.1996 рік, з 01.03.1997 року по 31.12.1997 рік, з 01.02.1998 року по 31.10.1998 рік, з 01.01.1999 року по 30.11.1999 рік, з 01.01.2000 року по 31.12.2001 рік, з 01.02.2002 року по 31.12.2002 рік, з 01.02.2003 року по 31.12.2003 рік, з 01.02.2004 року по 28.02.2005 рік, з 01.04.2005 року по 31.01.2006 рік, з 01.04.2006 року по 30.09.2008 рік, з 01.04.2010 року по 31.01.2011 рік, з 01.03.2011 року по 29.02.2012 рік, з 01.04.2012 року по 31.01.2013 рік, з 01.03.2013 року по 31.10.2013 рік, з 01.12.2013 року по 8.12.2014 рік, з 23.12.2014 року по 31.12.204 рік, з 01.02.2015 року по 31.12.2017 рік, з 15.01.2018 року по 06.09.2019 рік у зв`язку з неналежним оформленням уточнюючої довідки про пільговий характер роботи.

Суд у цьому контексті, дослідивши надані позивачем документи для призначення пенсії на пільгових умовах, вказує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Відтак, для призначення пенсії про яку просить позивач достатнім є загальний страховий стаж 28 років та спеціальний стаж роботи трактористом-машиністом 20 років.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення № 7 від 20.01.1992 року.

Так, відповідно до роз`яснення, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо). Віднесення господарства до підприємств сільського господарства, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, провадиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Тому страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004 року підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі відсутності трудової книжки, або якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників", якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

П. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

П. 1, 2, 5 Загальних положень передбачено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить відомості про його роботу у колгоспі ім. Леніна, КСП «Світанок», ПП «Павлівка».

Правові висновки щодо врахування відомостей трудової книжки колгоспника для підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії викладені в постановах Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 497/2223/16-а та від 06.03.2019 року у справі № 515/1967/16-а.

Записи у трудовій книжці позивача № 2151665 завірені підписами посадової особи та печатками і відповідач не спростовує їх достовірності.

Крім того, в матеріалах справи наявні довідки про те, що позивач дійсно був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції протягом польового періоду в рослинництві або протягом календарного року в тваринництві (довідка № 11 від 15.09.2020 року) у період з 31.03.2010 року по даний час на посаді тракториста-машиніста. Дана довідка видана на підставі книг про нарахування заробітної плати.

Між тим, відповідач в оскаржуваному рішенні вказує, що уточнююча довідка про пільговий характер роботи та документальне підтвердження про приналежність ПП «Павлівка» до сільськогосподарських виробників відсутні, що не відповідає дійсності.

Також відповідач не зараховує до пільгового стажу позивача 30.01.1986 року по 31.12.1996 рік, з 01.03.1997 року по 31.12.1997 рік, з 01.02.1998 року по 31.10.1998 рік, з 01.01.1999 року по 30.11.1999 рік, з 01.01.2000 року по 31.12.2001 рік, з 01.02.2002 року по 31.12.2002 рік, з 01.02.2003 року по 31.12.2003 рік, з 01.02.2004 року по 28.02.2005 рік, з 01.04.2005 року по 31.01.2006 рік, з 01.04.2006 року по 30.09.2008 рік у зв`язку із неналежно оформленої уточнюючою довідкою про пільговий характер роботи. Разом з тим, відповідач не зазначає, які саме недоліки допущені в оформленні уточнюючої довідки.

У цьому контексті суд також вказує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Одночасно, суд враховує, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про спірний період роботи, а саме дату прийняття на роботу, займану посаду, дату звільнення з роботи із зазначенням причин і посиланням на статтю (пункт) закону, реквізити наказів по підприємству, на підставі яких внесені відповідні записи.

Щодо самих записів про прийняття/звільнення позивача, то такі скріплені підписом уповноваженої особи підприємства та завірені печаткою юридичної особи.

Крім того, при вирішенні справи суд враховує, що пенсійний орган не вчинив жодних дій для перевірки відомостей з трудової книжки позивача, хоча наділений відповідними повноваженнями.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки підтверджені належними та достатніми доказами.

Стосовно не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.01.1997 рік по 28.02.1997 рік, з 01.01.1998 рік по 31.01.1998 рік, з 01.11.1998 року по 31.12.1998 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нараховану заробітну плату; періоди з 01.12.1999 року по 31.12.1999 рік, з 01.01.2002 року по 31.01.2002 рік, з 01.01.2003 року по 31.01.2003 рік, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 рік, з 01.03.2005 року по 31.03.2005 рік, з 01.02.2006 року по 31.03.2006 рік, з 01.02.2009 року по 28.02.2009 рік та з 01.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 31.03.2010 року по 31.03.2010 рік, з 01.02.2011 рік по 28.02.2011 рік, з 01.03.2012 року по 31.03.2012 рік, з 01.02.2013 року по 28.02.2013 рік, з 01.11.2013 року по 30.11.2013 рік, з 01.01.2015 року по 31.01.2015 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про нарахування та сплату страхових внесків; періоди з 01.10.2008 року по 31.01.2009 рік, з 01.03.2009 року по 28.02.2010 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Збирання, оброблення, систематизація та зберігання передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням визначено Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 року № 794 (далі - Положення № 794).

Згідно п. 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.

Відповідно до п. 6 Положення № 794 уповноважений орган з додержанням вимог ст. 23 Закону України "Про інформацію" має право:

- своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення;

- проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема, перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості;

- у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб;

- видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз`яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку.

П. 7 Положення № 794 визначено, що уповноважений орган:

- створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб;

- забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат;

- надає фізичним особам відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу;

- надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб.

Згідно п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані:

- в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них;

- надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.

Відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562 (далі - Положення № 10-1) реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Згідно ст. 14-1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування") визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснював нарахування внесків та утримання їх із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що фактично, внаслідок припущення відповідача про невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 05.12.2019 року у справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; органів доходів і зборів та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.

Отже, як вбачається із вищенаведеного, саме органи Пенсійного фонду України повинні забезпечити належне формування та ведення Реєстру застрахованих осіб, є володільцями цих даних, зокрема, і про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Роботодавці повинні сприяти у цьому шляхом подання відомостей про застраховану особу до Пенсійного фонду. Тому, твердження відповідача, про відсутність відомостей позивача в даних індивідуальної відомості про застраховану особу, не можуть бути підставою для обмеження прав останнього на оформлення пенсії за віком, за умови підтвердження його стажу записами у трудовій книжці.

Позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно твердження відповідача, про відсутність відомостей про встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість здійснених заявником вихододнів, не можуть бути підставою для обмеження прав останнього на оформлення пенсії за віком, за умови підтвердження його стажу записами у трудовій книжці.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки підтверджені належними та достатніми доказами.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача № 13 від 27.11.2020 року про відмову в перерахунку пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним рішення відповідача № 13 від 27.11.2020 року про відмову в перерахунку пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно позовна вимога щодо його скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Вирішуючи питання про можливість зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як трактористу-машиністу з дня подання заяви, суд виходить з наступного.

Наслідком скасування судом у цій справі рішення відповідача № 13 від 27.11.2020 року про відмову в перерахунку пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах є те, що заява позивача про перерахунок його пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу-машиністу відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залишається нерозглянутою.

Кожна особа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд встановив, що оскаржене позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про перерахунок пенсійного забезпечення позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу-машиністу відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», умов для прийняття рішення про перерахунок пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу.

Від так, суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.11.2020 року про перерахунок пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу-машиністу за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 512 грн. 26 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562, Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 року № 794 та ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 13 від 27.11.2020 року про відмову в перерахунку пенсії позивача шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 року про перерахунок пенсійного забезпечення шляхом переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, як трактористу-машиністу за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 512 грн. 26 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 02.03.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна