Справа № 500/2529/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2529/19 пров. № ЗВ/857/3/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Затолочного В. С.
суддів -Бруновської Н. В.
Качмара В. Я.
з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові звіт Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області про виконання судового рішення у справі № 500/2529/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі також ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачу від 06 листопада 2018 року № 8654/03;

- зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років позивачу з 07.10.2009 року з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі також Закон № 2262-XII), з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 500/2529/19 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 від 06 листопада 2018 року № 8654/03. Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області провести поновлення та виплату позивачу пенсії за вислугою років з 07 жовтня 2009 року з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону № 2262-XII і компенсацією втрати частини доходів.

11 січня 2021 року відділом документального забезпечення роботи суду канцелярією Восьмого апеляційного адміністративного суду зареєстровано заяву представника позивача ОСОБА_2 (надалі також представник позивача, ОСОБА_2 ) про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 500/2529/19.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року встановлено судовий контроль за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в адміністративній справі № 500/2529/19 та зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області подати звіт про виконання судового рішення у чотирнадцятиденний строк з дати прийняття цієї ухвали.

ГУ ПФУ в Тернопільській області подало звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в адміністративній справі № 500/2529/19.

У звіті про виконання судового рішення від 01 липня 2020 року у справі № 500/2529/19 відповідач зазначає, що покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо поновлення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 виконані ГУ ПФУ в Тернопільській області в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на пенсійний орган, а саме поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону № 2262-XII та компенсацією втрати частини доходів. В результаті виконання рішення суду розмір пенсії позивача з 01.10.2020 склав 2824,80 грн. Також нараховано доплату в сумі 270567,79 грн. та компенсацію втрати частини доходів в сумі 224136,86 грн за період з 07.10.2009 по 30.09.2020. Зазначене судове рішення включено в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

04 лютого 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача щодо невиконання відповідачем постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в справі № 500/2529/19, накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень із зобов`язанням надати суду новий звіт про виконання судового рішення належним чином і у повному обсязі.

Таку заяву мотивує тим, що судове рішення за станом на 02.02.2021 належним чином і в повному обсязі не виконано без поважних причин, а саме; не здійснено перерахунок/осучаснення пенсії позивачу, на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ, в розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Постанова № 355), від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких іншихосіб»; не проведено виплата пенсії позивачу за період з 07.10.2009р. по 30.10.2020р., з посиланням на відсутність бюджетного фінансування; не виплачена компенсація втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 07.10.2009 року.

Просить звіт про виконання судового рішення розглянути у відсутності позивача та його представника.

Учасники справи були належним чином, відповідно до положень глави 7 розділу I Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), повідомлені про дату, час та місце розгляду звіту про виконання судового рішення, однак у судове засідання не з`явилися.

Згідно з частиною четвертою статті 382 КАС України неприбуття у судове засідання для розгляду питання про накладення штрафу сторін, які були належним чином повідомлені про розгляд питання , не перешкоджає розгляду цього питання.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 січня 2021 року заяву передано на розгляд головуючого судді Затолочного В.С., суддів Бруновської Н.В. та Матковської З.М.

Суддя член колегії Матковська З.М. відповідно до наказу голови суду від 15.02.2021 № 51-к/тм проходить підготовку суддів для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України в період з 22.02.2021 по 26.02.2021.

Головуючий суддя Затолочний В.С. з 01.03.2021 по 17.03.2021 перебуватиме у відпустці відповідно до наказу голови суду від 22.02.2021 № 57-к/тм.

З метою дотримання строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України та реалізації прав учасників процесу, враховуючи неможливість одним із визначених автоматизованою системою документообігу суду суддів-членів колегії взяти участь у розгляді судової справи, винесено мотивоване розпорядження про заміну відсутнього судді Матковської З.М. на підставі пункту 6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу у Восьмому апеляційному адміністративному суді, затверджених рішенням зборів суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року № 2/3.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2021 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року № 1042/21 у зв`язку із настанням обставин, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, що може мати наслідком порушення строку розгляду, передбаченого відповідним процесуальним законодавством, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Затолочний В.С., судді Бруновська Н.В., Качмар В.Я.

Оцінюючи повноту та належність виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду з огляду на вказаний звіт, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, ч.1,2 статті 55, частин 1,2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, де визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею129-1 Конституції України, статтями 14 та 370 КАС України.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представник позивача вважає, що розмір пенсії позивача, в разі неприпинення її виплати в 2000 р, повинен був складати в зазначених нижче періодах:

- з 07.10.2009р. по 30.06.2012р. - 1749,32 грн.

- з 01.07.2012р. по 31.08.2012р. - 1941,75 (збільшення на 11%, згідно з постановою № 355);

- з 01.09.2012р. по 31.12.2012р. - 2151,66 грн. (Збільшення на 23%, згідно з Постановою № 355);

- з 01.01.2013р. - по 30.09.2018р. - 2361,62грн. (Збільшення на 35%, згідно з Постановою № 355);

- з 01.01.2018р. - близько 6458 грн.;

- з 01.03.2019р. - близько 7000 грн.

Разом з тим, відомості, які наведені пенсійним органом в поданому звіті про виконання судового рішення, у своїй сукупності свідчать про виконання зі сторони ГУ ПФУ в Тернопільській область покладених на нього судом обов`язків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пенсія за вислугу років поновлена з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону № 2262-XII. В результаті виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року розмір пенсії позивача з 01.10.2020 склав 2824,80 грн.

Однак, незгода позивача з розміром пенсії, розрахованої з грошового забезпечення станом на 07.10.2009 не може бути підставою для надання нового строку для подання звіту про виконання судового рішення чи накладення штрафу на суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання судового рішення, але є підставою для оскарження такого перерахунку пенсії в судовому порядку.

Водночас, щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача частини другої статті 382 КАС України у зв`язку з не проведенням виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.09.2020 та компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 2009 рок колегія суддів вважає передчасним з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, підпунктом 5 пункту 4 якого передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 8 Закону 2262- XII встановлено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Головні управління Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету України, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. Також, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної програми не належить до компетенції керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, а тому відсутність коштів не може ставитись йому у вину.

Апеляційним судом встановлено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснило нарахування доплати та компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, а також включення рішення до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Таким чином, відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року.

Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Окремо слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України», свідчить, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема й суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне прийняти звіт ГУ ПФУ в Тернопільській області про виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, підстави для застосування судом приписів статті 382 КАС України щодо встановлення нового строку подання звіту та накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення штрафу в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відсутні, а тому у задоволенні клопотання представника позивача слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 248, 321, 325, 328, 382 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в адміністративній справі № 500/2529/19.

У встановленні нового строку подання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в адміністративній справі № 500/2529/19, а також в накладенні штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання зазначеного судового рішення, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Качмар