Справа № 426/12447/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року

м. Київ

справа № 426/12447/17

адміністративне провадження № К/9901/22141/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №426/12447/17

за позовом ОСОБА_1 до Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Скрипника С.М., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду Луганської області з позовом до Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому просив:

- визнати незаконними дії Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в призначенні пенсії по Списку №1 відповідно до статті 13 пункту «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по Списку №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на відособленому підрозділі «шахта імені Кісельова» Державного підприємства «Торезантрацит» з 16 січня 1986 року по 10 листопада 1986 року на посаді машиніста електровоза підземного з повним робочим днем під землею; з 30 березня 1989 року по 31 травня 1995 року на посадах учня гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток та гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею; з 21 грудня 1995 року по 12 липня 1996 року на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею; навчання у середньому професійно-технічному училищі ім. Стаханова м. Тореза на посаді машиніста електровозу підземний з 01 вересня 1982 року по 09 січня 1986 року; проходження військової служби з 10 листопада 1986 року по 06 лютого 1989 року;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок його пенсії за віком по Списку №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі довідки про заробітну плату за період з 01 січня 1990 року по 31 грудня 1994 року від 28 березня 2017 року № 06/2-242, яка видана архівом Державного підприємства «Торезантрацит» та копії первинних документів, на підставі яких видана зазначена довідка;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію по Списку №1 відповідно до статті 13 пункту «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 серпня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю необхідного стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, а доводи відповідача щодо неможливості прийняти довідку про підтвердження наявного трудового стажу через знаходження підприємства на непідконтрольній українській владі території є необґрунтованими та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Суди встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 930004621 від 06 квітня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Позивач працював на відособленому підрозділі «шахта імені Кісельова» державного підприємства «Торезантрацит», а саме: з 16.01.1986 по 10.11.1986 на посаді машиніста електровоза підземного з повним робочим днем під землею; з 20.03.1989 по 31.05.1995 на посадах учня гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток та гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею; з 21.12.1995 по 12.07.1996 на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею.

Крім того, з 01.09.1982 по 09.01.1986 він навчався у середньому професійно - технічному училищі ім.. Стаханова м. Тореза; з 10.11.1986 по 06.02.1989 року проходив строкову військову службу.

Позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 серпня 2017 року до якої додав трудову книжку із записом про займану посаду за період виконуваної роботи, довідки, що уточнюють особливий характер роботи, документи про проведення атестації робочих місць (наказ про результати атестації робочих місць з переліком професій, які підлягають атестації робочих місць, до яких зокрема належить посада машиніста з ремонту гірничих виробіток), копії особових карток за період роботи на відособленому підрозділі «Шахта імені Кісельова» Державного підприємства «Торезантрацит» з 16 січня 1986 року по 10 листопада 1986 року на посаді машиніста електровоза підземного з повним робочим днем під землею; з 30 березня 1989 року по 31 травня 1995 року на посадах учня гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток та гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею; з 21 грудня 1995 року по 12 липня 1996 року на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею.

Проте, рішенням від 27 липня 2017 року (протокол №8) позивачеві було відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із непідтвердженням стажу роботи, оскільки довідки що уточнюють особливий характер роботи № 327 від 12 серпня 2014 року та № 328 від 12 серпня 2014 року видані підприємством, яке не перемістилося на територію, яка підконтрольна українській владі.

Не погодившись із вищевказаним рішенням Управління, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суди дійшли висновку про наявність у позивача стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком №1, що підтверджується наявними у справі доказами, відтак, спірне рішення Управління підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Так, статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 10 вищевказаного Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами..

Судами встановлено, що у довідках № 327 від 12 серпня 2014 року та № 328 від 12 серпня 2014 року, які міститься в матеріалах справи та були надані позивачем Управлінню, зазначені всі перелічені дані, в тому числі періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, номер Списку.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Те, що Пенсійний орган через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідки містять усі необхідні реквізити та відомості.

Крім того, періоди та характер роботи підтверджено записами трудової книжки позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи наведені відповідачем доводи, Касаційний адміністративний суд виходить з того, що всі аргументи скаржника, викладені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2017 року у справі №426/12447/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду