Справа № 214/8614/20
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/8614/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Дергачі» Пункт пропуску «Гоптівка» про скасування постанови серії СхРУ №074507 від 08.12.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову серії СхРУ №074507 від 08.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначеною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а саме за перетин кордону через тимчасово не працюючий пункт пропуску «Маринівка» до Російської Федерації, а звідти через пункт пропуску «Гоптівка» до постійного місця проживання в м. Кривий Ріг. Однак, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, вважає себе невинним, оскільки вимушений був таким чином перетинати кордон в стані крайньої необхідності, що було пов`язано з пошуком роботи, а винесену постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права. Разом з тим, позивач зауважив, що він має довідку про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з якою його фактичне місце проживання зазначено як: АДРЕСА_1 , куди він і повертався як внутрішньо переміщена особа.

Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не прибув надавши до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було законно та обґрунтовано винесено спірну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, згідно складеної начальником віпс (тип А) всп «Дергачі» Няньчуром Олександром Сергійовичем постанови про накладення адміністративного стягнення, 08 грудня 2020 року, о 13 год. 25 хв., в пункті пропуску «Гоптівка», на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено позивача, який пояснив, що виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 21 грудня 2019 року о 13 год. 15 хв. через КПВВ «Мар`їнка» (Курахове), а 07 грудня 2020 року, приблизно о 12 год. 05 хв. перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка» в пішому порядку. Так, своїми діями позивач порушив вимоги статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VІІІ від 18.01.2018 року, порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, у зв`язку з чим зазначеною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.9).

Згідно пояснень позивача, наданих на ім`я начальника Харківського прикордонного загону під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та долучених до відзиву на позов, встановлено, що позивач не заперечує факт вчинення ним правопорушення, оскільки зазначив, що 21 грудня 2019 року він виїхав з України на непідконтрольну територію Донецької області через КПВВ «Мар`їнка», а 07 грудня 2020 року перетнув кордон до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка», а також зобов`язався більше не порушувати законодавство України.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа з адреси: АДРЕСА_2 (а.с.4-6, 8).

Отже, згідно з оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення позивач перетинав державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка» та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року за №815.

Так, положеннями ч. 1 п. 3 Порядку встановлено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Наказом командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 року №861 затверджено перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Положеннями п. 3, ч. 1 п. 9 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 року за №751, встановлено, що у разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю. Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску. Відкриття, закриття (тимчасове закриття) пунктів пропуску та пунктів контролю здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Так, з наведеного вбачається, що в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену територію місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, що забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил.

Між тим, розпорядженням від 18.02.2015 року №106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, зокрема і пункт пропуску «Маринівка», який перетнув позивач.

Отже, факт вчинення позивачем порушення, а саме перетин державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, є доведеним матеріалами справи та не заперечується самим позивачем, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стосовно малозначності вчиненого адміністративного правопорушення слід зазначити, що відповідно до статті 22 КУпАП ця обставина може бути підставою для звільнення порушника від адміністративної відповідальності. При цьому в КУпАП відсутнє визначення поняття «малозначність правопорушення» та його ознаки.

Міністерство Юстиції України в листі від 06.03.2018 року за №8887/4408-33-18/11.2.2 пояснює, що чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.

Так, суд враховує, що позивач вперше притягується до адміністративної відповідальності, скоєне ним адміністративне правопорушення не спричинило жодних тяжких наслідків для суспільства, на права та обов`язки інших осіб не вплинуло, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визнати вчинене позивачем діяння малозначним.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд застосовує положення ст. 22 КУпАП і вважає за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та обмежитись при цьому усним зауваженням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії СхРУ №074507 від 08.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення змінити.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, обмежившись при цьому усним зауваженням та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Попов