Справа № 260/919/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/919/20 пров. № А/857/15867/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Гербут Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Ващиліним Р. О. о 10:20 год у м. Ужгороді, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування приписів,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати приписи відповідача від 06.12.2019 №1343-ДК/0412Пр/03/01/-19, № 1344-ДК/0413Пр/03/01/-19, №1345-ДК/0415Пр/03/01/-19 та №1346-ДК/0414Пр/03/01/-19.

В обґрунтування позовних вимог вказує на помилковість висновку відповідача про використання ним земельних ділянок не за цільовим призначенням, оскільки на спірних земельних ділянках на підставі укладених договорів оренди Фермерським господарством «Свида О. М.» було влаштовано ставок для розведення риби. Зазначає, що риборозведення є сільськогосподарською діяльністю, а тому будівництво ставків для таких цілей може здійснюватися в межах цієї діяльності на землях сільськогосподарського призначення. Вказує, що на момент створення ставка (2005 рік) земельним законодавством не містилося заборони на самостійне визначення користувачем виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в межах відповідної категорії земель, як і не було передбачено заборони на зміну способу використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Вважає, що оскаржувані приписи не містять конкретних дій, обов`язкових до виконання для усунення виявлених порушень, а тому такі винесені з порушенням вимог законодавства щодо їх змісту, а захід державного контролю за використанням та охороною земель проведений посадовими особами відповідача без дотримання норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що суд першої інстанції не врахував, що передані йому в оренду земельні ділянки на території Тийгласької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області використовувались в межах однієї категорії, як землі сільськогосподарського призначення, відтак, відповідачем не доведено факт використання землі не за цільовим призначенням. Зазначає, що оскаржуваними приписами відповідач фактично вимагає змінити цільове призначення земельних ділянок у період дії мораторію на таку зміну, що додатково свідчить про їх протиправність.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.11.2019 №1343-ДК посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельної ділянки площею 3,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі НОМЕР_1 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_2 .

За результатами проведеної планової перевірки відповідачем складено акт від 06.12.2019 №1343-ДК/1300/АП/09/01/-19, який містить висновок про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, з порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91, та статей 20, 207 Земельного кодексу України. Зазначено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 ОСОБА_2 надав в оренду зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. При в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,7992 га, утворено штучну водойму, глибиною більше 2 метрів.

06.12.2019 відповідачем складено акт обстеження земельної ділянки №1343-ДК/274/АО/10/01/-19 та припис №1343-ДК/0412Пр/03/01/-19, яким приписано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно з розрахунком та штраф за вчинене адміністративне правопорушення, використання земельної ділянки здійснювати відповідно до цільового призначення. Розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, обчислено розмір такої у сумі 23622,75 грн.

На виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.11.2019 №1344-ДК посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельної ділянки площею 3,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі НОМЕР_1 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_3 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.12.2019 №1344-ДК/1301/АП/09/01/-19, який містить висновок про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, з порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91, та статей 20, 207 Земельного кодексу України. Зазначено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 ОСОБА_4 (прізвище до шлюбу « ОСОБА_3 ») надала в оренду зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. При в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,1549 га.

06.12.2019 відповідачем складено акт обстеження земельної ділянки № 1344-ДК/275/АО/10/01/-19 та припис № 1344-ДК/0413Пр/03/01/-19, яким приписано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, становить 15163,36 грн.

На виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.11.2019 № 1345-ДК посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельної ділянки площею 6,22 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі НОМЕР_1 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_6 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.12.2019 №1345-ДК/1303/АП/09/01/-19, який містить висновок про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, з порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91, та статей 20, 207 Земельного кодексу України. Зазначено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 ОСОБА_6 надав в оренду зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. При в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 0,6804 га, утворено штучну водойму глибиною більше 2 метрів.

06.12.2019 відповідачем складено акт обстеження земельної ділянки №1345-ДК/277/АО/10/01/-19 та припис №1345-ДК/0415Пр/03/01/-19, яким приписано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно розрахунку та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, розраховано в розмірі 8933,37 грн.

Також на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.11.2019 №1346-ДК посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області проведено планову перевірку під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельної ділянки площею 3,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в контурі НОМЕР_1 на території Ужгородського району Закарпатської області та належить на праві власності ОСОБА_7 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.12.2019 №1346-ДК/1302/АП/09/01/-19, який містить висновок про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, з порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91, та статей 20, 207 Земельного кодексу України. Зазначено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договором оренди земельної ділянки від 20.01.2003 ОСОБА_7 надав в оренду зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 терміном на 49 років для сільськогосподарського використання. При в`їзді на місце розташування земельної ділянки та за візуальним оглядом встановлено, що на земельній ділянці здійснюється проведення земляних робіт, зокрема, знято та перенесено ґрунтовий покрив на площі 1,5610 га, утворено штучну водойму глибиною більше 2 метрів.

06.12.2019 відповідачем складено акт обстеження земельної ділянки № 1346-ДК/276/АО/10/01/-19 та припис № 1346-ДК/0414Пр/03/01/-19, яким приписано ОСОБА_1 усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства, сплатити заподіяну шкоду, внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням згідно з розрахунком та штраф за скоєне адміністративне правопорушення, а земельну ділянку використовувати у відповідності до цільового призначення. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, розраховано в розмірі 20495,28 грн.

Вважаючи винесені за результатами проведення перевірок дотримання вимог земельного законодавства приписи протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено порушення позивачем вимог земельного законодавства, що є підставою для винесення приписів, оскільки зняття родючого грунту та влаштування на земельній ділянці сільськогосподарського призначення рибогосподарського водного об`єкта не може вважатися використанням земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з статтею 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Так, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів (пункт 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15).

Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використання та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV (далі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до статті 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно зі статтею 5 Закону № 963-IV державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно із статтею 6 Закону № 963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 9 Закону № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно з статтею 10 Закону № 963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України.

Відповідно до зазначених норм контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.

Таким чином, державний контроль за охороною та використанням земель є прямим обов`язком інспекторів, який здійснюється, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що перевірка дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок в контурі НОМЕР_1 на території Тийгласької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області була проведена уповноваженим на те органом, а норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №826/11708/17, від 17.09.2019 у справі № 806/1723/18, від 27.02.2020 у справі №818/1512/17.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою винесення відповідачем оскаржуваних приписів стали встановлені факти використання ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення не за цільовим призначенням.

Так, на частині земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в контурі НОМЕР_1 на території Ужгородського району Закарпатської області та перебувають в користуванні ОСОБА_1 на підставі договорів оренди, було влаштовано ставок для розведення риби.

Що стосується доводів позивача, що риборозведення є сільськогосподарською діяльністю, а тому будівництво ставків для таких цілей може здійснюватися в межах цієї діяльності на землях сільськогосподарського призначення, слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Разом з тим, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами, належать до земель водного фонду (стаття 58 Земельного кодексу України).

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, землі для рибогосподарських потреб належать до земель водного фонду.

Законом України «Про Загальнодержавну програму розвитку рибного господарства України на період до 2010 року» від 19.02.2004 №1516-IV передбачено, що рибогосподарські водні об`єкти - озера, річки, моря з лиманами та естуаріями, водосховища, ставки, а також окремі технологічні водойми, які використовуються або можуть використовуватися для розведення, вирощування, відтворення та (або) вилову риби та інших водних живих ресурсів, де господарська діяльність усіх учасників водогосподарського комплексу обмежується в інтересах рибного господарства.

Таким чином, розведення риби жодним чином не пов`язано з сільськогосподарською діяльністю, а розміщення рибогосподарських водойм може здійснюватись виключно на землях водного фонду, оскільки такі землі не передбачають використання родючого шару земельних ділянок з метою вирощування сільськогосподарської продукції або для пов`язаних з цим цілей.

Враховуючи викладене, а також те, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення та передані ОСОБА_1 в користування на підставі договорів оренди для сільськогосподарського використання, влаштування на таких земельних ділянках ставка для розведення риби не може вважатися використанням земель в межах їх цільового призначення.

Натомість, розроблений Відділом комплексного проектування Закарпатського облводгоспу робочий проект «Влаштування ставка для розведення риби на землях ФГ «Свида О.М.» на території Тийглашської сільської ради Ужгородського району» не спростовує ту обставину, що позивачем влаштовано ставок на землях сільськогосподарського призначення без законних підстав для цього.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилено покликання позивача на встановлену пп. б пункту 15 розділу Х Земельного кодексу України заборону щодо зміни цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що діяла на час прийняття оскаржуваних приписів та унеможливлювала їх виконання, оскільки вказана обставина не може звільнити землекористувача від обов`язку використовувати належні йому земельні ділянки відповідно до чинного законодавства.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при використанні орендованих земельних ділянок, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач зобов`язаний усунути виявлені порушення та використовувати земельні ділянки відповідно до цільового призначення, сплатити завдані збитки, що чітко передбачено оскаржуваними приписами.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться фактично до заперечення позивачем встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи щодо факту нецільового використання спірних земельних ділянок.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 260/919/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01.03.2021