Справа № 500/420/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/420/21

02 березня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецькій С.Є.

представника позивача: Друзюка Р.М.;

представника відповідача: Дубчак М.З.;

третьої особи: ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови №62995894 від 18.01.2021, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська міська рада (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу від 18 січня 2021 року ВП №62995894.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 січня 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), винесено постанову про накладення штрафу ВП №62995894.

Дану постанову винесено з виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020р., виданим Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Тернопільської міської ради на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0.10 га кожному, за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Проте позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, та вказує, що рішення суду в адміністративній справі №500/642/20 ним виконано самостійно.

Ухвалою судді від 04.02.2020, після усунення недоліків позовної заяви, її прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №500/420/21.

12.02.2021 представник відповідача подав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити та, зокрема вказує, що рішення позивача від 18.12.2020 №8/2/135 пунктом першим якого надано дозвіл громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , а пунктом другим якого визнано пункт перший таким, що втратив чинність є формальним та прийнятим для того, щоб вподальшому уникнути санкцій, які передбачені Закон України "Про виконавче провадження", у разі не виконання виконавчого листа №500/642/20.

Ухвалою суду від 16.02.2021, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_1 , проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі №500/642/20, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07 лютого 2020 року № 7/46/67 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)".

Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

На виконання вказаного рішення 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи зобов`язального характеру.

У зв`язку із пред`явленням ОСОБА_1 виконавчого листа до виконання, 14.09.2020 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62995894, пунктом 2 якої зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

25.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відкласти проведення виконавчих дій у зв`язку із зверненням до суду, щодо відстрочення виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20.

У зв`язку із наведеним 02.10.2020 відповідачем, на підставі пункту 6 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

14.12.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання інформації про дату чергового засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020.

23.12.2020 державним виконавцем на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

29.12.2020 до Відділу надійшла заява Тернопільської міської ради від 28.12.2020 про закінчення виконавчого провадження до якої також було надано копію рішення ради від 18.12.2020 №8/2/135 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)".

Як вбачається із вказаного рішення, розглянувши рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020, №500/642/20, яким зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути звернення щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою за адресою АДРЕСА_1 , що набрало законної сили 29.07.2020 р., приймаючи до уваги рішення Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству "Тернопільводоканал", керуючись статтями 12, 118 Земельного кодексу України, 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:

1. Дати дозвіл громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з додатком. У додатку зазначені громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

2. Враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування вул. Новий Світ Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" для виробничих потреб, пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.

04.01.2021 державним виконавцем на адресу Тернопільської міської ради скеровано вимогу, якою боржника зобов`язано надати належним чином засвідчену копію рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 та письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18.12.2020 №8/2/135.

14.01.2021 до Відділу надійшли додаткові пояснення від боржника, у яких зокрема зазначено, що 18.12.2020 на пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради розглядався проект рішення міської ради "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)".

Так, в ході обговорення проекту цього рішення одним із депутатів міської ради (враховуючи формулювання тексту рішення окружного суду) було внесено пропозицію, суть якої полягала в тому, що саме до повноважень міської ради як представницького органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин, тому лише міська рада може приймати рішення про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності.

Вказано, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду підлягало обов`язковому виконанню, однак 29.05.2020 міською радою прийнято рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" №7/50/143, через що, враховуючі дані обставини, після обговорення, депутати погодились із запропонованим варіантом вирішення питання та під час голосування більшістю голосів його підтримали.

Зазначено, що враховуючи наведене, Тернопільська міська рада приймаючи рішення "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)" виконала в повному обсязі рішення суду на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №62995894, і тому позивач просив винести державного виконавця постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець прийшов до переконання, що рішення суду у справі №500/642/20 боржником не виконано, дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25.08.2020 стягувач так і не отримав.

З огляду на це та, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України "Провиконавче провадження", державним виконавцем 18.01.2021 було винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн за не виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, та законних вимог державного виконавця.

04.02.2021 Тернопільській міській раді направлено вимогу державного виконавця, у якій зобов`язано боржника до 12.02.2021 виконати рішення суду.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 18.01.2021 ВП №62995894 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частиною 1 статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вищенаведене узгоджується із правовим висновком викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №420/70/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Перевіряючи наявність підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні №62995894, суд виходить із того, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 № 7/46/67 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)". Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Вказане рішення суду залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 вказано, що при розгляді справи судами було встановлено, що позивачі як учасники бойових дій, неодноразово зверталися до Тернопільської міської ради із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку із неналежним розглядом відповідачем їх заяв позивачі звернулися до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 позов задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 33 сесії 7 скликання, що відбулась 05.04.2019, проекту рішення "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_2 та інші)". Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25.02.2019 та 26.02.2019 про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №857/9203/19 апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено частково. Змінено рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19, замінивши у третьому абзаці його резолютивної частини слова "та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою" словами "та прийняти рішення у відповідності до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України". У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 залишено без змін.

Вдруге позивачі оскаржували відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , у справі №500/642/20, виконання рішення у якій здійснюється у виконавчому провадженні №62995894.

Як зазначено у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 при розгляді апеляційним судом справи №500/642/20, позивачами була подана заява про забезпечення позову у даній справі, оскільки 29.05.2020 Тернопільська міська рада прийняла рішення № 7/50/143 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Новий Світ Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" для виробничих потреб. На думку апеляційної інстанції, такі обставини суперечить доводами апелянта (Тернопільської міської ради) про те, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, розташовані у зоні охоронюваного ландшафту, у якій проведення різного роду робіт, зокрема будівництво, можливе лише в окремих випадках та після погодження відповідними органами.

Такі обставини (надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки іншому суб`єкту) не вплинули при перегляді рішення суду апеляційним судом на визначений судом спосіб захисту порушених прав позивачів, зокрема, у частині зобов`язання Тернопільську міську раду розглянути звернення про надання дозволу громадянам (позивачам у справі) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Також апеляційний суд зазначив, що суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 819/570/18 зробив висновок, що умови, за яких адміністративний орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з метою належного захисту порушеного права позивачів необхідно зобов`язати Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Так, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що на виконання рішення суду Тернопільська міська рада прийняла рішення від 18.12.2020, яким надала дозвіл, зокрема стягувачу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою (пункт 1 рішення) і разом із тим, цим же рішенням позивач такий дозвіл скасовує шляхом вказівки у пункті 2 рішення про те, що пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.

Отже, фактично рішення суду не виконане, оскільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд станом на момент вирішення даної справи відсутній. При цьому, виходячи зі змісту судових рішень у справах №500/1528/19 та №500/642/20 вперше ОСОБА_1 звернувся за таким дозволом з заявою від 25.02.2019, проте двічі отримував відмови, які визнані судом протиправними та скасовані. Натомість Тернопільська міська рада не проаналізувала та не взяла до уваги, не врахувала в подальшому підстави скасування судом відповідних відмов, а вживала заходів (дій), щоб унеможливити виконання рішення суду та отримання земельних ділянок позивачами.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Суд зазначає, що позивач не виконував рішення до звернення стягувача за його примусовим виконанням, крім того не виконав його і в порядку примусового виконання, відтак суд погоджується з позицією державного виконавця, що прийняття рішення Тернопільською міською радою 18.12.2020 №8/2/135 носило формальний характер, та не є виконанням судового рішення в повному обсязі, оскільки дозвіл стягувачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок так і не надала.

Будь-яких аргументів стосовно наявності поважних причин, що утруднюють виконання рішення суду, позивач не навів у позові, так як вважає його виконаним.

При цьому, як наведено вище, державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом №1404-VIII.

Суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою з одночасним його скасуванням (навіть через те, що вже надано дозвіл іншому суб`єкту під час розгляду справи у судах) не свідчить про те, що позивач робить все можливе для виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів процесу надання земельної ділянки у власність чи користування.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Щодо посилання представника позивача про те, що постанова про накладення штрафу прийнята несвоєчасно, а саме 18.01.2021, а не 15.01.2021 (на наступний день після надання боржником пояснень по вимозі), суд зазначає, що у вимозі державного виконавця від 04.01.2021 було встановлено Тернопільській міській раді строк для її виконання до 15.01.2021 (календарний день п`ятниця). Так, незалежно від того, коли боржник подав відповідні пояснення на виконання цієї вимоги, державний виконавець має перевірити виконання вимоги наступного робочого дня після закінчення відповідного строку, так як до закінчення цього строку боржник має право надавати ще інші докази, пояснення на виконання вимоги, тому державний виконавець правомірно саме 18.01.2021 (календарний день понеділок), наступного робочого дня після закінчення строку, встановленого виконавцем у вимозі, перевірив виконання боржником вимоги від 04.01.2021 та прийняв постанову про накладення штрафу.

Стосовно посилань представника позивача про те, що Тернопільська міська рада є колегіальним органом, який самостійно приймає рішення на підставі волевиявлення депутатів ради, вирішувати питання про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності може лише місцева рада, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні від 20.11.2011 у справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasanand Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Тернопільська міська рада як суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Відтак, на переконання суду, позивач як боржник у виконавчому провадженні та, крім того ще й суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний неухильно виконувати рішення суду.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що спірна постанова про накладення штрафу від 18.01.2021 винесена державним виконавцем відповідно до норм чинного законодавства, тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами, визначеними статтею 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Реквізити сторін:

позивач - Тернопільська міська рада, вулиця Листопадова, 5, місто Тернопіль, 46001, ;

відповідач - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11, ;

третя особа - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя Баранюк А.З.