Справа № 420/12410/20
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Одеса

У залі судових засідань №18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача та

третьої особи Барабанової Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправним та скасування наказу відповідача №16-к від 16.10.2020 року про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.10.2020 року по день фактичного поновлення на посаді, зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 26.11.2018 року по 26.11.2019 року та за період з 27.11.2019 року по 16.09.2020 року, а також за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби за період 2019 року та 2020 року.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви, третій особі пояснень щодо суті спору.

Позивач в судове засідання з`явився. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що його безпідставно звільнено з посади, на яку він був поновлений за рішенням Верховного Суду України, при тому що фактично ліквідації Головного територіального управління юстиції в Одеській області не відбулася, була змінена назва органу. При цьому, позивачу не запропоновано іншої рівнозначної посади та правонаступник Головного територіального управління юстиції в Одеській області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) набуло права не тільки в частині майнових прав реорганізованого органу, а і в відносинах публічної служби, в тому числі, обов`язку працевлаштування працівника або переведення його на іншу роботу. Враховуючи протиправність звільнення позивача, він має бути поновлений на посаді та на його користь має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, позивачу не нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку, а тому відповідач має бути зобов`язаний вчинити такі дії.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що позивача правомірно звільнено з посади, ним не обґрунтована протиправність наказу про звільнення, ліквідація державного органу не передбачає обов`язкове працевлаштування, державному службовцю може пропонуватися вакантна посада, але це не є обов`язком керівника органу, тощо. Враховуючи правомірність звільнення відсутні підстави для поновлення позивача та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, відповідач зазначає, що ці виплати виходять за межі річного строку, за який виплачується середній заробіток. Від третьої особи пояснень щодо суті спору до суду не надходило.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідачів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 обіймав посаду начальника другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24 листопада 2017 року №1759-к був звільнений з цієї посади.

Рішенням Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №815/6722/17 скасований наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24 листопада 2017 року №1759-к про звільнення позивача та його поновлено з 25 листопада 2017 року на посаді начальника другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

На виконання рішення Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №815/6722/17, Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області наказом від 16 вересня 2020 року №11-к, скасований наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24 листопада 2017 року №1759-к про звільнення позивача та поновлено позивача з 25 листопада 2017 року на посаді начальника другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Сторонами не заперечується, що позивача було ознайомлено з листом попередженням від 16.09.2020 року про звільнення його із займаної посади на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16 жовтня 2020 року №16-к позивача звільнено з посади начальника другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19 жовтня 2020 року на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Одеській області, з припиненням державної служби.

При цьому, позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за час вимушеного прогулу з 25.11.2017 року по 24.11.2018 року за 30 календарних днів, за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 17.09.2020 року по 16.10.2020 року за 2,5 календарних дні, за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби за 2018 рік за 9 календарних днів, всього за 41,5 календарний день, про що свідчить довідка про дохід позивача.

Позивач вважає таке звільнення безпідставним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, тощо.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень п. 1-1 ч. 1, ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №870 від 09.10.2019 року ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, в тому числі, Головне територіальне управління юстиції в Одеській області та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, в тому числі, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

При цьому, територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

Крім того, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1.

Наказом Міністерства юстиції України №3173/5 від 16.10.2019 року ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), тобто, Головне територіальне управління юстиції в Одеській області та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), тобто, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Наказом Міністерства юстиції України №3193/к від 01.11.2019 року затверджено структури міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, в тому числі, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі наказу Міністерства юстиції України №4053/5 від 17.12.2019 року «Про відділи державної виконавчої служби» виведені районні, районні у містах, міські, міськрайонні міжрайонні відділи державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції зі складу цих управлінь та введено їх до складу міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, із збереженням статусу юридичних осіб та перейменуванням, в тому числі, Другий Київський відділ Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області виведено зі складу головного управління та введено Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року №4365/5, в тому числі, повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах Головного територіального управління юстиції в Одеській області припинені з 28 грудня 2019 року.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне територіальне управління юстиції в Одеській області перебуває в стані припинення, при цьому до реєстру внесені дані про реєстрацію Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 29.10.2019 року.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться дані про Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тобто, фактично здійснено перейменування юридичної особи з Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З аналізу зазначених нормативно-правових актів вбачається, що фактично ліквідації державного органу не відбулося, фактично змінилася тільки назва державного органу, однак він виконує всі ті самі функції і повноваження, які ними здійснювалися до ліквідації. При цьому, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Щодо Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, слід зазначити, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України №4053/5 від 17.12.2019 року цей орган виведено зі складу Головного територіального управління юстиції в Одеській області та введено до складу міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із збереженням статусу юридичної особи та перейменуванням, тобто, фактично відбулося перейменування цього органу без зміни коду ЄДРПОУ.

Верховний Суд в рішенні від 16 травня 2019 року у справі №823/5361/15 з посиланням на рішення Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 зазначив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до положень ст. 36 Кодексу законів про працю України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідач посилається в відзиві на позовну заяву на положення ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», які передбачають, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. При цьому, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Крім того, відповідач посилається на положення ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», які передбачають, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу, а також на положення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» які передбачають, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Таким чином, відповідач зазначає, що спеціальними нормами законодавства врегульований порядок звільнення з державної служби в зв`язку з реорганізацією державного органу, а тому норми Кодексу законів про працю України не застосовуються в даному випадку, однак суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки положення ст. 22 Закону України «Про державну службу» стосуються проведення конкурсу на зайняття посад державних службовців, а положення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» містять норму, про не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення, а не взагалі норм трудового законодавства.

Крім того, твердження відповідача про наявність тільки права пропонувати державному службовцю вакантної посади може суперечити практиці Європейського Суду з прав людини, оскільки надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006 року, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984 року).

Оскільки позивачу не пропонувалася будь-яка посада в органах Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідачем не надано доказів скорочення чисельності або штату працівників Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси, звільнення позивача з займаної посади є безпідставним, а тому наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №16-к від 16.10.2020 року про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

Оскільки суд дійшов висновку щодо протиправності наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області №16-к від 16.10.2020 року про звільнення позивача, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 19.10.2020 року.

При прийнятті рішення про поновлення позивача саме на цій посаді суд враховує, що позивач вже безпідставно звільнявся з посади начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, був поновлений Верховним Судом на цій посаді, однак не приступивши до обов`язків на цій посаді позивач повторно звільнений вже з інших підстав і знов в порушення вимог законодавства. Крім того, суд звертає увагу, що фактично відбулося перейменування Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі без зміни його коду ЄДРПОУ, наразі такого органу, як Другий Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, не існує.

Таким чином, належним захистом прав позивача буде його поновлення саме на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. 2, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи позивача, виданої 02.12.2020 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) середньоденна заробітна плата позивача складає 414,95 грн.

Період вимушеного прогулу в робочих днях складає з 19.10.2020 року по 17.02.2021 року, тобто, по день винесення рішення у цій справі, складає 85 днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату винесення рішення у цій справі складає 35270,75 грн.

Позивач просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.2020 року по день фактичного поновлення позивача, однак в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки це унеможливлює визначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, ці вимоги є заявленими на майбутнє, оскільки охоплюють період, який ще не настав, а суд у відповідності до вимог КАС України захищає порушені права позивача.

Таким чином, період, за який підлягає стягненню з Головного територіального управління юстиції в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає період з 19.10.2020 року по 17.02.2021 року та сума такого заробітку складає 35270,75 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 19.10.2020 року, а також в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 26.11.2018 року по 26.11.2019 року та за період з 27.11.2019 року по 16.09.2020 року, а також за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби за період 2019 року та 2020 року, вони також підлягають задоволенню судом, оскільки такі виплати передбачені Законом України «Про відпустки» та Кодексом законів про працю України.

Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву на положення ст. 235 Кодексу законів про працю України, які передбачають виплату працівнику вимушеного прогулу не більше ніж за один рік, суд не приймає до уваги, оскільки ця ж стаття містить положення, які передбачають, що якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним і скасування наказу про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 19.10.2020 року, стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення до дати винесення рішення у цій справі, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпусток, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65007, ), третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65007, ) про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області №16-к від 16.10.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлення позивача на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.2020 року по день фактичного поновлення на посаді, зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 26.11.2018 року по 26.11.2019 року та за період з 27.11.2019 року по 16.09.2020 року, а також за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби за період 2019 року та 2020 рік задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №16-к від 16.10.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 19.10.2020 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.2020 року по 17.02.2021 року в сумі 35270,75 грн.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 26.11.2018 року по 26.11.2019 року та за період з 27.11.2019 року по 16.09.2020 року, а також за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби за період 2019 року та 2020 рік.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 8714,14 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений та підписаний 01.03.2021 року.

Суддя Л.І. Свида

.