Справа № 480/1424/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
01 березня 2021 року Справа № 480/1424/21
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Сумської міської ради, в якій просить:
1) визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Сумської міської ради та її голови ОСОБА_2 за тривалим невиконанням Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду у встановленні строки, визначеним порядком та по суті заявлених вимог наданих звернень, не прийняття відповідних заходів на усунення наведених порушень зокрема невиконанням протягом 30 років наведених постанов Кабінету Міністрів та порушенням конституційного права ОСОБА_1 за ст. 47 на отримання у власність житла, не надання відповідей по суті вищенаведених скарг та заяв, порушення встановлених строків, з посиланням на відповідний Закон і обґрунтуванням викладених мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;
2) зобов`язати Голову міста забезпечити розгляд встановленим порядком по суті вимог заяв ОСОБА_1 вих. № 09/21 від 10 вересня 2019р., заяви вих. № 09/21 від 11 вересня 2019р., та скарги вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р. вих. № 01/15 від 10 січня 2021 року та прийняти рішення по суті порушених у заявах питань та відповідних заходів на усунення наведених порушень щодо безумовного виконання обов`язків, встановлених зокрема постановою Ради Міністрів СРСР № 193 від 17.2.1981 р. Постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11.12.1984р. № 470, Законом України «Про місцеве самоврядування», а також відновлення конституційного права ОСОБА_1 за ст. 47 на отримання в особисту власність житла, про що надати обґрунтовану посиланням на чинне законодавство відповідь по суті окремо на кожне запитання моїх скарг і заяв, згідно вимог чинного законодавства, зокрема Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про місцеве самоврядування в Україні»;
3) зобов`язати Голову постійної комісії з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг, регуляторної політики Сумської міської ради розглянути за особистої присутності ОСОБА_1 по суті вимог скарг вих. № 12/12 від 10 грудня 2019р., вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р, вих. № 02/07 від 05 лютого 2020р., вих. № 01/15 від 10 січня 2021 року протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили з прийняттям відповідних рішень щодо заходів на усунення наведених порушень, виконанням обов`язків встановлених зокрема постановою Ради Міністрів СРСР N° 193 від 17.2.1981 р. Постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11.12.1984р. № 470, Законом України «Про місцеве самоврядування», а також відновлення конституційного права ОСОБА_1 за ст. 47 на належне в особисту власність житла з наданням обґрунтованої посиланням на чинне законодавство відповіді по суті окремо на кожне питання моїх скарг та заяв, за вимогами законодавства, зокрема Конституції та Законів України «Про звернення громадян», «Про місцеве самоврядування в Україні»;
4) стягнути з Сумської міської ради за рахунок бюджету м. Суми завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 1000000,00 (один мільйон) гривень, завдану в результаті тривалих 30-річних незаконних дій органу місцевого самоврядування, що спричинило знищення його здоров`я та приниження захисника держави, звання офіцера, полковника ЗС у відставці за протиправного не надання ОСОБА_1 обґрунтування про порушення його конституційного права за ст. 47 Конституції України та позбавлення його протягом 30 років права на отримання в особисту власність житла.
Крім того в позовній заяві позивач просить звільнити його від сплати судового збору за п. 58 зразкової справи ВС № 160/8324/19, якою визначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 3 Закону України від 08.07.2011 №3674-УІ Про судовий збір, а також за наявності призначеної субсидії - як свідоцтва незадовільного майнового стану та ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів.
Подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно із пунктами 2, 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються:
- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;
- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
В порушення вищевказаних норм позовна заява ОСОБА_1 складена таким чином, що з її змісту неможливо чітко встановити осіб, які є відповідачами у справі. Так, на початку позовної заяви зазначено відповідачем Сумську міську раду, при цьому, позовні вимоги заявлено до Сумської міської ради, голови міста ОСОБА_2 та Голову постійної комісії з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг, регуляторної політики Сумської міської ради.
Таким чином, позивачу необхідно уточнити суб`єктний склад учасників справи, а саме чітко вказати імена (найменування) осіб, які є відповідачами, та їх реквізити.
Крім того згідно з п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Суд звертає увагу, що рішення суду також не може бути неконкретним або умовним (ч. 7 ст. 246 КАС України), що також зумовлює необхідність чіткого формулювання позовних вимог.
Натомість, під викладом обставин розуміється обґрунтування порушених прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічно-правових відносинах.
Способи захисту визначені у ст. 5 КАС України, серед яких визначені: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 ч. 1 ст. 5 КАС України та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Однак, заявлені вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Сумської міської ради та її голови ОСОБА_2 за тривалим невиконанням Закону України «Про звернення громадян» щодо не розгляду у встановленні строки, визначеним порядком та по суті заявлених вимог наданих звернень, не прийняття відповідних заходів на усунення наведених порушень зокрема невиконанням протягом 30 років наведених постанов Кабінету Міністрів та порушенням конституційного права ОСОБА_1 за ст. 47 на отримання у власність житла, не надання відповідей по суті вищенаведених скарг та заяв, порушення встановлених строків, з посиланням на відповідний Закон і обґрунтуванням викладених мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, мають загальний характер та не містять чіткої конкретизації, а саме не зазначено - які конкретно звернення позивача маються на увазі.
Враховуючи викладене, позивачу необхідно уточнити позовні вимоги.
Водночас, за приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
З матеріалів позовної заяви суд вбачає, що позивач, зокрема, просить зобов`язати Голову міста забезпечити розгляд встановленим порядком по суті вимог заяв ОСОБА_1 вих. № 09/21 від 10 вересня 2019р., заяви вих. № 09/21 від 11 вересня 2019р., та скарги вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р. та прийняти рішення по суті порушених у заявах питань та відповідних заходів на усунення наведених порушень щодо безумовного виконання та зобов`язати Голову постійної комісії з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг, регуляторної політики Сумської міської ради розглянути за особистої присутності ОСОБА_1 по суті вимог скарг вих. № 12/12 від 10 грудня 2019р., вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р, вих. № 02/07 від 05 лютого 2020р., протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили з прийняттям відповідних рішень щодо заходів на усунення наведених порушень, виконанням обов`язків.
Отже із вищезазначеними заявами та скаргами позивач звертався до Голови міста та Голови постійної комісії з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг, регуляторної політики Сумської міської ради ще в 2019 та 2020 роках. Тобто про порушення своїх прав позивач дізнався відповідно у 2019 та 2020 роках, а до суду звернувся лише 22.02.2021 року, тобто, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із даним позовом.
Разом з тим, суд зазначає, що заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду не надано.
При цьому суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Щодо клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду за п. 58 зразкової справи ВС № 160/8324/19, якою визначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 3 Закону України від 08.07.2011 №3674-УІ Про судовий збір, а також за наявності призначеної субсидії - як свідоцтва незадовільного майнового стану, суд зазначає наступне.
Так, в пункті 58 рішення Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по зразковій справі 160/8324/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/20/19) зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір.
Тобто в рішенні Верховного Суду зазначено підставу для звільнення позивача від сплати судового збору пункт 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, а не пункт 13 частини першої статті 3 Закону України Про судовий збір. При цьому ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір взагалі не містить п. 13.
В свою чергу, пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Однак позивачем не було надано суду жодного доказу того, що він має статус учасника бойових дій, постраждалого учасника Революції Гідності або Героя України. Разом з тим суд зазначає, що висновок Верховного Суду, викладений в рішенні у зразковій справі № 160/8324/19 щодо звільнення від сплати судового збору, стосується особи позивача саме в цій справі та не підлягає застосуванню до невизначеного кола осіб.
Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Дана норма закону кореспондується з положеннями ст. 8 Закону України Про судовий збір.
Отже, єдиною підставою для вчинення дій, зазначених у ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд та ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування судом майнового стану сторін. При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Тобто, звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за клопотанням сторони є правом суду, а не його обов`язком, тому відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених у клопотанні підстав.
Майновий стан визначається за сукупністю доказів, зокрема: довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківських документів про відсутність на рахунку коштів, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків.
Суд зазначає, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Проте суд зазначає, що на підтвердження свого скрутного майнового стану, позивачем взагалі не надано суду жодного доказу.
Щодо посилання позивача на призначення субсидії, суд зазначає, що до матеріалів позовної заяви не надано доказів про призначення позивачу субсидії. При цьому, суд звертає увагу, що повідомлення про призначення субсидії не може бути розцінено як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, оскільки не може містити жодних відомостей про те, що позивач не має будь-яких інших доходів та про розмір річного доходу позивача за попередній календарний рік, а відтак не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору також в порядку, передбаченому ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
Слід також зазначити, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
У даному випадку, враховуючи також положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» («Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати»), звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач не надав жодних документальних підтверджень, які б посвідчували його матеріальне становище і, зокрема, розмір доходу, отриманого у 2020 р.
При цьому суд зазначає, що ненадання позивачем доказів, якими обгрунтовується його майновий стан, позбавляє суд можливості визначити, чи перевищує розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу при поданні даної позовної заяви до суду, 5 % розміру його річного доходу.
Разом з тим, щодо посилання позивача на п. 13 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судовий збір" та ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як на підставу звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, суд зазначає.
Так, норма ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дійсно передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. При цьому суд зазначає, що Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Відповідно до п.п. 3, 4, 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар. Продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
З наведених норм суд вбачає, що Закон України "Про захист прав споживачів" не розповсюджується на публічно-правові відносини.
Слід також зазначити, що дія Закону України Про захист прав споживачів поширюється лише на договірні правовідносини, які виникають на підставі відповідного споживчого договору, зокрема, щодо надання послуг.
Спірні правовідносини в межах даної справи пов`язані із оскарженням рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Сумської міської ради, її голови та стягненням матеріальної і моральної шкоди.
Отже в даному випадку позивач не є споживачем, а відповідач не є виробником чи продавцем товарів, виконавцем робіт або надавачем послуг в розумінні вказаного закону. За таких обставин, положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" до спірних правовідносин не застосовуються.
Тому доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору з огляду на вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" не грунтуються на законі.
Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 24.03.2020 у справі №480/4274/19.
Разом з тим, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст цієї норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). В такому випадку вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.03.2020 у справі № 597/664/18, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 02.05.2019р. (справа №9901/167/19) та Верховного Суду від 13.03.2018р. (справа №820/5268/17).
Відтак, суд звертає увагу позивача на те, що наведені норми Закону України Про судовий збір не звільняють позивача від сплати судового збору за заявлення вимог немайнового характеру.
Аналогічний висновок суду також викладено в ухвалі Верховного Суду від 22.04.2020 року по справі № 480/4274/19.
В даному випадку за вимоги щодо стягнення з відповідача суми моральної шкоди у загальному розмірі 1 000 000,00 грн. судовий збір не повинен справлятися в силу норм Закону України "Про судовий збір". Однак, у позові ОСОБА_1 заявляє також інші вимоги, не пов`язані із відшкодуванням моральної шкоди, зокрема, немайнового характеру, та які підлягають оплаті судовим збором.
Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.
Таким чином, суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Тобто, необхідною умовою розгляду судом позовної заяви є сплата особою, яка звертається з цією заявою, судового збору у визначеному розмірі.
Із позовної заяви суд вбачає, що позивачем окрім вимоги про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1 000 000,00 грн., також заявлено три вимоги немайнового характеру.
Згідно п.п. 3.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осі (908,00 грн.).
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
В даному випадку сума судового збору становить 2 724,00 грн.
Кошти повинні бути перераховані за наступними реквізитами:
- Отримувач - ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/22030101
- Банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.)
- Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37970404
- Найменування коду класифікації доходів бюджету - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)
- Наявність відомчої ознаки - "84" Окружні адміністративні суди.
Враховуючи викладене, позивачу необхідно уточнити позовні вимоги і визначитися з колом відповідачів та надати до суду позовну заяву з усуненими недоліками, а також її копії відповідно до кількості учасників справи. Також позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання Голови міста забезпечити розгляд встановленим порядком по суті вимог заяв ОСОБА_1 вих. № 09/21 від 10 вересня 2019р., заяви вих. № 09/21 від 11 вересня 2019р., та скарги вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р. та прийняти рішення по суті порушених у заявах питань та відповідних заходів на усунення наведених порушень щодо безумовного виконання, та зобов`язання Голови постійної комісії з питань планування соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, розвитку підприємництва, торгівлі та послуг, регуляторної політики Сумської міської ради розглянути за особистої присутності ОСОБА_1 по суті вимог скарг вих. № 12/12 від 10 грудня 2019р., вих. № 12/14 від 10 грудня 2019р, вих. № 02/07 від 05 лютого 2020р., протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили з прийняттям відповідних рішень щодо заходів на усунення наведених порушень, виконанням обов`язків, і доказів поважності причин пропуску такого строку. Разом з тим позивачу необхідно надати докази сплати судового збору за подання позовної заяви до суду або докази щодо звільнення від сплати судового збору (зокрема довідку з податкової служби щодо отримання річного доходу позивача за попередній календарний рік та довідку з Пенсійного фонду щодо нарахування пенсійних виплат за попередній календарний рік).
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - залишити без руху.
Встановити позивачу семиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.
Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Павлічек