Справа № 400/4354/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2021 р. № 400/4354/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування наказів від 25.08.2020 № 1040, від 31.08.2020 № 437о/с; поновлення на посаді з 31.08.2020 р.; зобов`язання вчинити певні дії; стягнення коштів на покриття шкоди заподіяної установі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі ГУНП або відповідач) від 25.08.2020 № 1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області» з дня його ухвалення.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП від 31.08.2020 № 437 о/с «По особовому складу» з дня його ухвалення.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП з 31.08.2020.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення Первомайського відділу поліції ГУНП .

5. Зобов`язати ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2020 по дату винесення рішення по справі.

6. Допустити негайне виконання рішення суду про присудження виплати заробітної пати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

7. Стягнути з начальника ГУНП на користь ГУНП кошти на покриття шкоди, заподіяної вказаній установі у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

Ухвалою від 12.10.2020 суд відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимоги про стягнення з начальника ГУНП на користь ГУНП коштів на покриття шкоди, заподіяної вказаній установі у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав на безпідставність притягнення його до дисциплінарної відповідальності та на недотримання відповідачем процедури здійснення дисциплінарного провадження.

ГУНП позов заперечило, зазначило у відзиві (ар. с. 70-79), що факти вчинення позивачем дисциплінарних проступків, в тому числі, й порушення Присяги державного службовця, були встановлені під час дисциплінарного провадження. Крім того, відповідач зауважив, що, оскільки позивач добровільно 15.07.2020 уклав контракт про проходження військової служби, на нього не розповсюджуються гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП) щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

В судовому засіданні представник позивача вимоги адміністративного позову підтримав, представник ГУНП просила відмовити в його задоволенні.

Як встановлено судом на підставі відповідних сторінок трудової книжки позивача (ар. с. 37-38), 17.09.2008 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду слідчого СВ Южноукраїнського МВ УМВС та прийняв Присягу державного службовця.

06.11.2015 позивач був звільнений відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП (за переведенням до Національної поліції), а 07.11.2015 призначений слідчим Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП.

01.07.2016 ОСОБА_1 був призначений на посаду слідчого, а 21.11.2016 старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП.

01.07.2020 військовий комісар Миколаївського обласного військового комісаріату видав ОСОБА_1 припис № 2/07/403 з пропозицією вибути у розпорядження військової частини НОМЕР_1 для прийняття на військову службу за контрактом. У приписі (ар. с. 41) вказаний строк прибуття 07.07.2020.

Факт видачі позивачу припису підтверджується довідкою за підписом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 (ар. с. 39).

Як вказано у позові, про отримання припису позивач «… доповів керівництву Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП… крім того, про моє відправлення 06.07.2020 в військову частину НОМЕР_1 с. Старичі Львівської області у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом начальник ГУНП … та начальник Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП … були повідомлені листом військового комісара Южноукраїнського міського комісаріату …».

В матеріалах справи наявна копія листа за підписом військового комісару Южноукраїнського міського військового комісаріату (від 06.07.2020 № 827, ар. с. 83), адресованого начальнику ГУНП і начальнику Южноукраїнського ВП ПВП ГУНП, в якому зазначено, що ОСОБА_1 добровільно подав заяву та документи на оформлення особової справи для укладення контракту із Збройними Силами України на 3 роки. Також у зазначеному листі вказано, що «… ОСОБА_1 в складі команди 06.07.2020 року відправляється в військову частину НОМЕР_1 с. Старичі (Львівська область). Після зарахування до списків особового складу військової частини в 10-денний термін Южноукраїнській міський військовий комісаріат наддасть Вам витяг з наказу командира військової частини …».

Цей лист був отриманий Южноукраїнським відділенням поліції (надалі ЮВП) Первомайського відділу поліції ГУНП 06.07.2020, що підтверджується датою на штампі і резолюцією начальника ЮВП від 07.07.2020.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що 07.07.2020 ОСОБА_1 прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , де кілька днів (до 10.07.2020) чекав на зустріч з командуванням, але контракт не підписав і повернувся до Южноукраїнська. Про ці обставини ОСОБА_1 зазначив в адресованих начальнику ГУНП поясненнях від 14.07.2020 (надалі Пояснення від 14.07.2020, ар. с. 96).

Проїзних документів або інших доказів на підтвердження цих обставин позивач не зберіг.

09.07.2020 начальник ЮВП звернувся до начальника ГУНП із доповідною запискою, в якій зазначив про фіксацію факта відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 6, 7, 8 та 9 липня 2020 року (ар. с. 82).

До доповідної записки були додані документи (ар. с. 83-91):

вказаний вище лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

рапорт керівника позивача від 06.07.2020, в якому вказано, що 06.07.2020 нею було виявлено відсутність позивача о 15 годині на робочому місці без поважних причин;

акт від 06.07.2020 № 6343/71-2020 про відсутність ОСОБА_1 на службі (робочому місці) з 15 години 06.07.2020 до 18 годину 06.07.2020 без поважних причин;

рапорт керівника позивача від 07.07.2020, в якому вказано, що 07.07.2020 нею було виявлено відсутність позивача о 9 годині 30 хвилин на робочому місці без поважних причин;

акт від 07.07.2020 № 6393/71-2020 про відсутність ОСОБА_1 на службі (робочому місці) протягом дня без поважних причин;

рапорт керівника позивача від 08.07.2020, в якому вказано, що 08.07.2020 нею було виявлено відсутність позивача о 9 годині 30 хвилин на робочому місці без поважних причин;

акт від 08.07.2020 № 6394/71-2020 про відсутність ОСОБА_1 на службі (робочому місці) протягом дня без поважних причин;

рапорт керівника позивача від 09.07.2020, в якому вказано, що 09.07.2020 нею було виявлено відсутність позивача о 9 годині 30 хвилин на робочому місці без поважних причин;

акт від 09.07.2020 № 6460/71-2020 про відсутність ОСОБА_1 на службі (робочому місці) протягом дня без поважних причин.

У рапортах керівника позивача заступника начальника ЮВП начальника слідчого відділення майора поліції Ванденко Р.В. вказано, що «… про своє місцезнаходження державний службовець ОСОБА_1 нікого не повідомив …».

21.07.2020 начальник ГУНП видав наказ № 702 «Про порушення дисциплінарного провадження, утворення дисциплінарної комісії та припинення виплати заробітної плати» (надалі Наказ № 702, ар. с. 80-81). Як вказано у Наказі № 702, підставою для його видання була доповідна записка начальника ЮВП від 09.07.2020, що надійшла до керівництва ГУНП 14.07.2020.

Поряд з цим, 14.07.2020 військовий комісар Южноукраїнського міського військового комісаріату видав ОСОБА_1 припис № 2/07/403, яким позивачу було запропоновано прибути 15.07.2020 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 для прийняття на військову службу за контрактом (надалі Припис від 14.07.2020, ар. с. 42).

У Поясненнях від 14.07.2020 позивач зазначив, що 15.07.2020 він планує укласти контракт з військовою частиною НОМЕР_2 . До цих пояснень були додані: Припис від 14.07.2020, повістка з Южноукраїнського міського військового комісаріату з викликом на 14.07.2020 (ар. с. 97), рекомендаційний лист військової частини НОМЕР_2 від 14.07.2020 № 2286 (ар. с. 101). Той факт, що Пояснення від 14.07.2020, Припис від 14.07.2020, повістка та рекомендаційний лист були в розпорядженні ЮВП 14.07.2020, підтверджується, зокрема, «Протоколом засідання дисциплінарної комісії ГУНП в Миколаївській області про розгляд дисциплінарної справи № 366-ДСК від 14.08.2020» (№ 4354/14-2020 від 17.08.2020, надалі Протокол, ар. с. 126-134), «Поданням про результати розгляду дисциплінарної справи № 366-ДСК від 14.08.2020» (№ 4355/14-2020 від 17.08.2020, надалі Подання, ар. с. 135-143).

15.07.2020 ОСОБА_1 уклав з військовою частиною НОМЕР_2 контракт на 3 роки про проходження військової служби у Збройних Силах України (надалі Контракт, ар. с. 43).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.07.2020 № 147, молодший сержант ОСОБА_1 з 15.07.2020 був прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду командира лінійно-кабельного відділення зв`язку 2 взводу зв`язку роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 (ар. с. 100).

Про факт укладення Контракту ЮВП було відомо 16.07.2020, про що свідчить резолюція начальника ЮВП на відповідному листі за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар. с. 102).

Як зазначено у Протоколі і Поданні, дисциплінарна комісія ГУНП «… за вчинення дисциплінарних проступків передбачених п.п. 1, 2 та 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII «порушення Присяги державного службовця», «порушення правил етичної поведінки державних службовців» та «прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин», які допущено внаслідок ігнорування ним вимог ч.1 ст. 8 та ч.1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» … щодо обов`язку дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та щодо обов`язку дотримуватись Присяги державного службовця, в частині сумлінного виконання своїх обов`язків, вимог п. 2 розділу ІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158 щодо обов`язку своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, вимог Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями, затвердженої 05.11.2012 Заступником Генерального прокурора України щодо обов`язку посадової особи зберігати ключ від ЄРДР у зачиненому та опечатаному службовому сейфі та ігноруванні вимог Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, затвердженого наказом ГУНП від 05.12.2017 № 1570, що призвело до самоусунення від виконання службових обов`язків та систематичної відсутності на службі без поважних причин у робочі дні 06.07.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 13.07.2020 (всього шість робочих днів), тобто, за сукупності дій, що наведені вище, старший слідчий слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області державний службовець 5 рангу ОСОБА_1 вчинив діяння несумісне з його посадою, оскільки скоїв проступок (проступки) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, враховуючи посередню службову характеристику, останнього звільнити з посади державної служби в Національній поліції України за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

У Протоколі та у Поданні, крім фактів відсутності позивача на службі без поважних причин 06.07.2020 10.07.2020 та 13.07.2020, вказано, що позивач проігнорував заборону керівника покидати робоче місце та відмовився віддати їй «… ключ до бази ЄРДР, пояснивши це тим, що за ним закріплюється робоче місце, він залишається на посаді старшого слідчого, тому вказаний ключ буде знаходитись у нього …». Ці події, як зазначено, відбулись 06.07.2020.

Наказом від 25.08.2020 № 1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області (надалі Наказ № 1040, ар. с. 144-148) начальник ГУНП звільнив ОСОБА_1 з посади державної служби в Національній поліції України за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом від 31.08.2020 № 437 о/с «По особовому складу» (надалі Наказ № 437, ар. с. 149) начальник ГУНП, на підставі Наказу № 1040, звільнив ОСОБА_2 з 31.08.2020 «за п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення) …».

Таким чином, в обох наказах йдеться саме про звільнення ОСОБА_1 (припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення).

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (надалі Закон), до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частинами першою та другою статті 77 Закону встановлено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

В порушення цієї норми, у Наказі № 1040 не вказано про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Згідно з частиною першою статті 68 Закону, дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження):

міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства;

суб`єктом призначення стосовно інших державних службовців.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі дисциплінарна комісія).

Як вказано вище, відповідно до Наказу № 702, дисциплінарне провадження було порушено «… за вказаним фактом …» - в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , як вказано у доповідній записці начальника ЮВП від 09.07.2020 «… з 06.07.2020 відсутній на своєму робочому місці без поважних причин …».

Отже, межі повноважень дисциплінарної комісії (предмет дисциплінарного провадження) були чітко визначені Наказом № 702, в якому вказано лише про відсутність ОСОБА_1 на службі без поважних причин 06.07.2020-09.07.2020.

Відповідач не надав суду наказів (розпоряджень) про порушення дисциплінарного провадження за іншими дисциплінарними проступками (не зазначеними у доповідній записці начальника ЮВП та у Наказі № 702), а саме за фактом порушення позивачем правил етичної поведінки державних службовців та за фактом порушення позивачем Присяги державного службовця.

Проте, як свідчать Протокол та Подання, дисциплінарна комісія ГУНП здійснила дисциплінарне провадження стосовно позивача за іншими фактами, ніж зазначені у Наказі № 702.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що Протокол і Подання не можуть бути визнані допустимими доказами.

Частиною шостою статті 74 Закону встановлено, що державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи.

Відповідно до статті 76 Закону, державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

ОСОБА_1 вказав у позові на недотримання відповідачем цієї норми, проте відзив відповідного спростування не містить.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону, порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження (надалі Порядок) був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039.

Як вказано у пункті 31 Порядку, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Державний службовець має право:

бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у томі числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії;

надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються;

заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи;

користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Згідно з пунктом 32 Порядку, про дату, час і місце засідання дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування, чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання дисциплінарної комісії.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відповідно до статті 75 Закону, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Пунктом 35 Порядку встановлено, що дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення подання разом із матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня його підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення подання державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такого подання та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону.

Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.

У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.

ГУНП не надало суду жодного доказу на підтвердження дотримання зазначених вище вимог, метою яких є реалізація державним службовцем своїх прав.

Порушення Присяги державного службовця (пункт 1), порушення правил етичної поведінки державних службовців (пункт 2), прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 12), відповідно до частини другої статті 65 Закону, є окремими дисциплінарними проступками.

При цьому, звільнення з посади державної служби як винятковий вид дисциплінарного стягнення за перелічені вище дисциплінарні проступки, згідно з частиною п`ятою статті 66 Закону, може бути застосовано лише за порушення Присяги державного службовця, а також вчинення систематично (повторно протягом року) державним службовцем прогулу.

У справі відсутні докази того, що протягом року (до подій, які стали підставою для порушення цього дисциплінарного провадження) ОСОБА_1 допустив прогул, тому суд визнав безпідставним зазначення у Протоколі, Поданні та у Наказі № 1040 того, що систематичним вчиненням прогулу є відсутність позивача на службі без поважних причин 06.07.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020 та 13.07.2020. Систематичним вчиненням прогулу є вчинення прогулу протягом року з того моменту, коли державний службовець був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення прогулу.

Порушення правил етичної поведінки державних службовців, згідно з частиною шостою статті 66 Закону, тягне за собою дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, а не у вигляді звільнення.

Як вказано вище, дисциплінарна комісія не була уповноважена розглядати в межах дисциплінарного провадження, що було порушено на підставі Наказу № 702, обставини вчинення позивачем цього дисциплінарного проступку.

Крім того, суд визнав за необхідне зазначити таке.

Пунктом 2 розділу ІІ затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158 «Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування» (норма, яку, за твердженнями ГУНП, порушив ОСОБА_1 ) встановлено, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Недотриманням цієї норми відповідач зазначив те, що ОСОБА_1 , в порушення затвердженої заступником Генерального прокурора України «Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями», відмовився надати своєму керівнику «ключ від бази ЄРДР».

Проте, зазначеною Інструкцією власнику особистого ключа категоричну заборонено передавати ключовий носій іншим особам, включаючи осіб, яким реєстратор чи користувач підпорядкований, а також встановлено, що під час тимчасового припинення виконання своїх службових обов`язків посадовою особою власником особистого ключа (у зв`язку з відпусткою, хворобою та ін.), він повинен подати в ЦСК або регіональний центр реєстрації заяву про блокування сертифікату (може бути подана усно за телефоном з використанням фрази-паролю).

За таких обставин, суд визнав, що вимога керівника позивача віддати їй ключовий носій не може бути розцінена як наказ (розпорядження) керівника, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку «порушення Присяги державного службовця» також не могли бути предметом дисциплінарного провадження, що було порушено на підставі Наказу № 702.

Крім того, виходячи з текстів Протоколу, Подання та Наказу № 1040, порушенням позивачем Присяги державного службовця відповідач фактично визнав сукупність двох інших дисциплінарних проступків, що, на думку суду, є безпідставним.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 804/6977/16 «… з тексту Присяги випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює склад порушення Присяги. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, а й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовці.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Для кваліфікації дій державного службовця як таких, що містять склад порушення Присяги, слід враховувати факт недотримання, порушення державним службовцем правових, етичних (моральних) норм, несумлінного виконання своїх обов`язків, що полягають у скоєнні конкретних тяжких проступків як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять, несумісних з подальшим перебуванням на державній службі.

Виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, та підставою припинення державної служби за порушення ОСОБА_3 мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. Водночас, державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

У цій справі судами встановлено, що перелічені складові допущеного позивачем порушення можуть бути самостійною підставою для притягненням її до дисциплінарної відповідальності, а їх сукупність не утворює складу порушення Присяги державного службовця. Тобто, вчинене позивачем діяння не відповідає критеріям порушення Присяги.

При цьому, зі змісту ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII випливає, що порушення правил етичної поведінки державних службовців; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; прогул державного службовця … є окремими дисциплінарними проступками за які скаржник мав можливість застосувати до позивача дисциплінарне стягнення …».

Виходячи з наведеного, сукупність окремих дисциплінарних проступків не може бути визнана іншим дисциплінарним проступком, а саме порушенням Присяги державного службовця.

Суд встановив, що відповідач не довів факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку (дисциплінарних проступків), відповідальністю за який (які) є звільнення з посади державної служби, а також не надав суду доказів законності здійсненої процедури дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 .

За таких обставин суд визнав, що при здійсненні дисциплінарного провадження та при прийнятті рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення посадові особи ГУНП не дотримались критеріїв, зазначених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суб`єкти владних повноважень мають діяти, зокрема:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що Наказ № 1040 и Наказ № 437 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений незаконно, він має бути поновлений на роботі, а відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявних у справі довідок (ар. с. 55, 205), за червень та липень 2020 року (два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось звільнення) позивач отримав 27 771,19 грн. Кількість робочих днів у червні та липні 2020 року 37. Відповідно, сума середньоденного заробітку (обчислена згідно з пунктом 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати») дорівнює 750,57 грн.

Кількість робочих днів в період з 01.09.2020 по 28.02.2021 125. Відповідно, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислена згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, складає 93 821,25 грн., в тому числі за вересень 2020 року (22 робочих дні) 16 512,54 грн.

Суд зауважив, що оскільки 31.08.2020 (день звільнення) був для позивача робочим днем, його поновлення має відбутись з 01.09.2020, та середній заробіток має бути обчислений з цієї дати, а не з 31.08.2020, як помилково зазначив ОСОБА_1 у позові.

Частиною третьою статті 119 КЗпП встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вказано вище, відповідач заперечив право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що ці гарантії розповсюджуються на працівників «… лише у випадку, коли призов на військову службу відбувся під час мобілізації, на особливий період …».

Виходячи з тексту відзиву, Управління вважає, що позивач втратив право на середній заробіток ще з 15 липня 2020 року (дата укладення контракту з Міністерством оборони України), при цьому відповідач не пояснив, на якій підставі ОСОБА_1 було виплачено середній заробіток за 17 робочих днів у липні (без урахування 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го та 13-го, коли ОСОБА_1 був відсутній на службі) та за 20 у серпні 2020 року.

З цього приводу суд зазначив таке.

Відповідно до визначення, що міститься у статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

У постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що «… навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу …».

Таке рішення Президентом України не було прийнято, тому суд відхилив доводи Управління про те, що дію особливого періоду було припинено у серпні 2015 року (закінчення строку часткової мобілізації. оголошеної Указом Президента України від 14.01.2015 № 15).

ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби під час дії особливого періоду, тому на нього розповсюджуються гарантії, що встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 25.08.2020 № 1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.08.2020 № 437 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 .

4. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) з 01 березня 2021 року на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року в сумі 16 512,54 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот дванадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 28.02.2021 року в сумі 77 308,71 грн. (сімдесят сім тисяч триста вісім гривень сімдесят одна копійка).

7. Рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 16 512,54 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот дванадцять гривень п`ятдесят чотири копійки) у межах загальної суми стягнення 93 821,25 грн. підлягає негайному виконанню.

8. В задоволенні позовної вимоги про поновлення на посаді з 31.08.2020 та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 31.08.2020 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя В.В. Птичкіна