Справа № 380/11462/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №212788 від 10.11.2020, складену в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Андрієм Крілем.

В обґрунтування позову зазначено те, що оскаржувана постанова прийнята в порушення Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті від 08.11.2006 №1567 та Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому є протиправною та підлягає скасуванню. Позивач вказав, що 14.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на автодорозі Київ-Чоп 434км було зупинено та здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 420, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 , власник ОСОБА_1 , напівпричіпу-платформа-E марки SCHMITZ, модель SCF 24T, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 , яким керував водій ОСОБА_3 . Встановлено перевищення транспортним засобом нормативних параметрів на строєну вісь, а саме: вага на строєну вісь становила 24,57 тонн, при допусимих 22,00 тонн. За наслідками перевищення транспортним засобом нормативних параметрів на строєну вісь складено довідку №0016799 від 14.09.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт №039042 від 14.09.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів та акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2020 №227951. 10.11.2020 в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Андрієм Кріль було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №212788 від 10.11.2020, якою постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн. Позивач звернув увагу суду на те, що в Акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2020 №227951 та в оскаржуваній Постанові зазначено один транспортний засіб - марки RENAULT, модель PREMIUM 420, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 . Тобто, перевантаження було лише в тягача і зважували лише його. Крім того, напівпричіп-платформа-E марки SCHMITZ, модель SCF 24T, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить іншій особі - ОСОБА_2 . Також в Акті №039042 від 14.09.2020 не написано номер сертифіката та останньої дати перевірки ваги, тобто справність ваги. Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 09.12.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.12.2020 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

10.02.2021 за вх. №8930 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 420, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 , 14.09.2020 було встановлено, що навантаження та строєну вісь становило 24,570 т при нормативно допустимому 22 т, загальна вага транспортного засобу склала 38,550 т при допустимих 40 т. Про результати зважування свідчить талон про зважування 14.09.2020, який формується і видається автоматично, що унеможливлює втручання особи в результати зважування. Зважування проводилось приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів в русі та вимірювання навантаження на вісь «Ваги автомобільні для зважування в русі ВА-20 К-023 №013», виробник Фірма «Мелопт». Ваги пройшли у встановленому законом порядку повірку 04.07.2020, що підтверджується відповідним свідоцтвом №127 від 13.10.2009. Зважування проводилось на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 434 км, де розміщена площадка для проведення габаритно-вагового контролю, яка відповідає Розділу ІІ. Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю, що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №255 від 28.07.2016. Як свідчить помітка на акті проведення перевірки №227951 від 14.09.2020, 03.11.2020 позивач прибув на розгляд до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, де клопотав про перенесення розгляду на 10.11.2020. 10.11.2020 позивач на розгляд не прибув, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду. Згідно із п.27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. Заява з зауваженнями позивача була отримана та взята до уваги при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, в результаті якого, у зв`язку з порушенням вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», було винесено Постанову про застосування до ФОП « ОСОБА_1 » адміністративного-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити задоволенні позовних вимог повністю.

19.02.2021 за вх. №11293 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач вказав, що у довідці №0016799 від 14.09.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та в акті №039042 від 14.09.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів не вказано, на якій саме вазі було здійснене зважування авто НОМЕР_1 та причіпа НОМЕР_2 , як і не вказано типу, марки, номера ваги та виробника. Позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 12.03.1997, ІПН НОМЕР_3 , вид діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний).

Згідно з актом про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2020 №227951, здійснював перевезення вантажу транспортним засобом марки RENAULT, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 .

14.09.2020 у пункті габаритно-вагового контролю на 434 км автомобільної дороги М-06 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки RENAULT, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Під час зважування було встановлено фактичне навантаження на строєну вісь 24,570 т, при нормативно допустимій 22 т, загальна вага транспортного засобу склала 38,550 т, при допустимих 40 т, що підтверджується талоном зважування від 14.09.2020.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2020 №227951, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №039042 від 14.09.2020 та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №39042 від 14.09.2020 на суму 197,64 євро.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 10.11.2020 відповідачем винесено постанову № 212788 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абзацом 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 15 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).

Відповідно до підпункту 2 п. 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Положеннями пункту 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктом 12 Порядку №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (пункт 13 Порядку №879).

Із аналізу наведених положень слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно-вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг тощо. Тобто, ненадання посадовими особами під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не свідчить про протиправність дій останніх та відсутність права використовувати вказане вимірювальне і зважувальне обладнання.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва №187 від 13.10.2009, вага автомобільна для зважування в ручі ВА-20 К-023 №013, виробник фірма «Мелопт», пройшла повірку, яка чинна до 04.07.2021.

Пунктами 16-18 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з п 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

В ході проведення посадовими особами Укртрансбезпеки зважування 14.09.2020 транспортного засобу марки RENAULT, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 , було встановлено, що фактичне навантаження на строєну вісь становить 24,570 т, при нормативно допустимому - 22 т.

Зазначені обставини встановлено відповідачем та зафіксовано у відповідних документах (довідка №0016799 від 14.09.2020, квитанція зважування від 14.09.2020, акт №039042 від 14.09.2020, акт проведення перевірки від 14.09.2020 №227951).

Загальна маса транспортного засобу не перевищує нормативно допустиму (вага склала 38,550 т при нормативно допустимій масі - 40 т), однак позивачем допущено інше порушення, а саме осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Так, положення п. 22.5 Правил дорожнього руху окремо встановлюють заборону на рух транспортних засобів та їх составів із перевищенням навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т.

Таким чином, рух транспортного засобу із перевищенням лише одного нормативного допустимого вагового параметру, такого як навантаження на вісь транспортного засобу, свідчить про необхідність отримання спеціального дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Відтак, за результатами проведення габаритно-вагового контролю працівниками відповідача встановлено, транспортний засіб позивача здійснював рух із перевищенням навантаження на строєну вісь від 10% до 20%, (24,700 т замість 22 т).

Відповідно до п. 3 Правил №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Оцінюючи дії Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо порядку оформлення документів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, зважаючи на зауваження позивача, викладені у позовній заяві, відносно оформлення документів перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки, суд звертає увагу на наступне.

Так, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що позивачем не подано жодного доказу, які б доводили наявність порушень відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, що могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00грн. згідно з постановою від 10.11.2020 №212788.

Крім того, суд зазначає, що підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до пункту 4 Правил № 30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Тобто, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу.

Згідно пункту 8.15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пунктів 23 та 24 Порядку № 879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Таким чином, під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто, це право перевізника і саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.

Суд також вважає аргументованими покликання відповідача на те, що ні Порядок №879, ні Порядок №1567 ні будь-який інший законодавчий акт не покладав на нього обов`язку надати водієві або позивачу копію Акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.09.2020 № 227951.

Згідно з відміткою на акті проведення перевірки №227951 від 14.09.2020, 03.11.2020 позивач прибув на розгляд до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, де клопотав про перенесення розгляду справи на 10.11.2020. 10.11.2020 позивач на розгляд не прибув, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду. Згідно з п. 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Заява з зауваженнями позивача була отримана та взята до уваги при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в результаті якого було винесено постанову про застосування щодо ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №212788 від 10.11.2020 року винесена за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів, долучених до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачами доведено відсутність їх бездіяльності у спірних правовідносинах, позивачем вимог позовної заяви не доведено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 139 КАС України не передбачено відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258-262, 294, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складене та підписане 26.02.2021

Суддя Кравців О.Р.