Справа № 140/17380/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/17380/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову вихідну допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та під час проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.06.2019 №220 позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» (закінчення строку дії контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2019 №124 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Позивач зазначає, що на час виключення його із списків частини йому розрахували вислугу років у Збройних Силах України, яка склала: календарна - 8 (вісім) років 10 (десять) місяців 23 дні; пільгова - 1 (один) рік 1 (один) місяць 18 днів. Загальна вислуга складає 10 (десять) років 00 місяців 11 днів. При розрахунку йому не нарахували і не виплатили одноразову вихідну допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, чим порушили його конституційне право на соціальний захист.

ОСОБА_1 подав до військової частини НОМЕР_1 заяву від 16.09.2020, на яку відповідач листом №1674/2 від 06.10.2020 відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги.

Позивач вважає дії в/ч НОМЕР_1 протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у разі звільнення з військової служби за закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше, а його загальна вислуга склала 10 років.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.20).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.32-35) представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби зазначений в пункті 2 розділу XXXII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018р. за №745/32197), в якому вказано, що у разі звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше, тобто чітко зазначено необхідності мати саме календарну вислугу десять років і більше для отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. Також необхідно враховувати, що ОСОБА_1 не заперечував проти свого звільнення, та на момент виключення зі списків особового складу, при ознайомленні з наказом від 20.06.2020 №124, в якому були зазначені всі належні позивачу виплати, не звертався до командира в/ч НОМЕР_1 щодо невірного розрахунку при звільненні. Із врахуванням вищенаведеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства підстав для здійснення відповідного нарахування у в/ч НОМЕР_2 не було.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2019 наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 №124 капітана ОСОБА_1 помічника начальника технічної частини, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14.06.2019 №220 у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що 18.06.2019 справи та посаду здав і вибув до Шацького РВК смт.Шацьк для зарахування на військовий облік. 20.06.2019 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга у Збройних Силах становить: календарна 08 років 10 місяців 23 днів, пільгова 01 рік 01 місяців 18 днів (а.с.13).

16.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира в/чА2943, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше (а.с.14-15).

Відповідач листом від 06.10.2020 №1674/2 повідомив ОСОБА_1 про те, що він не набув право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки на момент звільнення та виключення зі списків частини його календарна вислуга років становить 08 років 10 місяців 23 дні, у зв`язку з цим нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у в/ч НОМЕР_1 не має підстав (а.с.16-17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Як визначено пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям розроблено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306, далі - Інструкція №558).

Підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

З аналізу вказаних нормативних актів слідує, що військовослужбовцям, звільненим у зв`язку із закінченням строку контракту, грошова допомога при звільненні виплачується лише за наявності вислуги 10 років і більше та підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558, розробленої на виконання також і Закону №2011-XII, уточнено, що при визначенні права на грошову допомогу до уваги береться календарна вислуга років. На думку суду, положення Інструкції №558 в цій частині не суперечать змісту пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, оскільки ця норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби.

Натомість, пільгове обчислення вислуги років враховується для призначення пенсії військовослужбовцям, а не для будь-яких інших цілей. Такий висновок випливає з аналізу положень статті 17-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб`та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», яким визначено зарахування стажу на пільгових умовах для призначення пенсій.

На застосування календарної вислуги років при визначенні права військовослужбовця на виплату одноразової грошової допомоги також вказує зміст абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, згідно з яким у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення позивача (20.06.2019) його календарна вислуга становила 08 років 10 місяців 23 дні, а тому слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17 не береться судом до уваги, оскільки стосується правовідносин, котрі виникли у липні 2017 року. Указані правовідносини регулювались Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, яка була прийнята відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Правовідносини у справі, що розглядається, виникли після набрання чинності Інструкцією №558, в якій є чітка вказівка на врахування саме календарної вислуги років, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, не можуть бути застосовані при вирішенні цієї адміністративної справи.

Про неможливість застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, на правовідносини, які виникли після прийняття Інструкції №558, вказано в ухвалі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19.

Встановлені обставини справи та аналіз положень чинного законодавства дають суду підстави для висновку, що відмовляючи позивачу у виплаті визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач діяв правомірно, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій