Справа № 320/5229/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5229/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастра у Київській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастра у Київській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастра у Київській області) про визнання незаконними дій щодо відмови виправити кадастровий номер земельної ділянки та зобов`язання Відділа в Обухівському районі ГУ Держгеокадастра у Київській області безоплатно, шляхом присвоєння земельній ділянці за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастра нового кадастрового номера, наступного за останнім у відповідному кадастровому кварталі, виправити помилку у присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок помилки відповідача двом земельним ділянкам присвоєно однакові кадастрові номери, що позбавляє можливості внести інформацію про одну з таких земельних ділянок до Державного земельного кадастра та оформити на неї права позивача. На переконання позивача, помилка має бути виправлена на підставі наявної у відповідача технічної документації шляхом присвоєння за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастра нового кадастрового номера, наступного за останнім у відповідному кадастровому кварталі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що помилка в присвоєнні земельній ділянці кадастрового номера, який співпадає з кадастровим номером іншої земельної ділянки, допущена суб`єктом владних повноважень, а тому має бути ним виправлена без додаткових витрат з боку позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити. Зазначає, що виправлення помилки у вигляді присвоєння двом земельним ділянкам однакових кадастрових номерів можливе тільки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом установлено, що згідно державного акту на право власності серії ЯД №708814 від 01 лютого 2007 року власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - є ОСОБА_2 . Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за №2204. На плані земельної ділянки зазначено її кадастровий номер :04:011:0102, а також опис меж.

Рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (протокол №2) від 06 березня 2007 року ОСОБА_2 дозволено будівництво жилого будинку на зазначеній земельній ділянці.

Речове право ОСОБА_2 на незавершений будівництвом житловий будинок 65% готовності зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що видно з витягу №18744137 від 08 травня 2008 року (номер запису 654 в книзі 3). У витягу зазначено відомості про земельну ділянку на якій розміщено відповідний об`єкт незавершеного будівництва, а саме кадастровий номер :04:011:0102, номер її реєстрації - 2204 та дата - 01 лютого 2007 року.

Як убачається з копії договору іпотеки до кредитного договору №014/1179/81/1260 від 12 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», земельну ділянку кадастровий номер :04:011:0102 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд передано в іпотеку. Договір посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі. Одночасно накладено заборону відчуження на предмет іпотеки до припинення договору іпотеки.

Внаслідок відступлення права вимоги за іпотечним договором, іпотекодержателем за відповідним договором іпотеки є позивач.

Наявність відповідної інформації про державну реєстрацію іпотеки вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер довідки 161687405 від 31 березня 2019 року, сформованої за даними про кадастровий номер земельної ділянки.

Судом також установлено, що постановою державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, позивачу, як стягувачу передано предмет іпотеки, а саме: об`єкт незавершеного будівництва (реєстраційний номер майна 20323884), незавершений будівництвом житловий будинок становить 65% (шістдесят п`ять) готовності, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:011:0102, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Передачу стягувачу нереалізованого предмета іпотеки в рахунок погашення боргу оформлено відповідним Актом від 06 травня 2019 року.

Тим часом, згідно витяга з Державного земельного кадастра по земельній ділянці №НВ-019 від 11 травня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:011:0102, що розташована: Київська область Обухівський район, Підгірцівська сільська рада має цільове призначенням 01.06 для колективного садівництва, площа її становить 0,0894 га. Реєстрацію ділянки проведено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 01 березня 2007 року Управлінням Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області. Датою реєстрації є 17 вересня 2007 року.

З відомостей про право власності на земельну ділянку, що містяться у даному витягу вбачається, що ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі розпорядження Обухівської РДА №308 від 20 травня 2004 року, державний акт від 17 вересня 2007 року ЯЕ 581927.

Листом відповідача від 12 квітня 2019 року позивача повідомлено, що при перенесенні інформації про вищевказану земельну ділянку з Державного реєстра земель до Державного земельного кадастра було виявлено помилку, а саме присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів. Також зазначено, що в архіві Відділа в Обухівському району ГУ Держгеокадастра у Київській області обліковується другий примірник державного акта на прав власності на земельну ділянку серії ЯД №708814 від 01 лютого 2007 року, виданий ОСОБА_2 , та технічна документація із землеустрою щодо складання (переоформлення) документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,2000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору.

За результатами повторного звернення до відповідача з метою виправлення виявленої помилки, позивачем отримано аналогічну відповідь.

Уважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядка ведення Державного земельного кадастру не передбачають інший порядок усунення помилки у кадастровому номері земельної ділянки, окрім як на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року №3613-VI (далі - Закон України №3613-VI).

Частиною 1 статті 1 цього Закону встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Статтею 6 Закону України №3613-VI врегульовано, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі.

Згідно з положеннями статті 37 Закону України №3613-VI у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051).

Пунктом 3 цього Порядка закріплено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях.

Документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Відповідно до пункта 137 Порядка №1051 помилками у Державному земельному кадастрі є:

1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;

2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);

3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою);

4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;

5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;

6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;

7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 01 січня 2013 року та перенесені до Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 157 Порядка №1051 у разі виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, помилки у присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці (в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою) зазначений орган у п`ятиденний строк з моменту виявлення помилки:

1) складає в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки за формою згідно з додатком 30;

2) безоплатно виправляє помилку в кадастровому номері шляхом присвоєння земельній ділянці за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру нового кадастрового номера, наступного за останнім у відповідному кадастровому кварталі;

3) письмово повідомляє про це власникам, користувачам відповідної земельної ділянки за формою згідно з додатком 31.

Судом установлено та не заперечується відповідачем, що орган, який на момент складання актів на право власності на землю на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був уповноважений видавати державні акти та присвоювати кадастрові номери земельним ділянкам провів дублювання кадастрового номеру та видав два різні державні акти на право власності на земельну ділянку двом суб`єктам речових прав на нерухоме майно.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №42527/98, рішення від 12 липня 2001 року, пункт 83).

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява №72286/01, рішення від 28 березня 2006 року, щодо статті 13)

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява №31443/96, рішення від 22 червня 2004 року, пункт 184).

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд погоджується із доводами позивача та зазначає, що права та законні інтереси не можуть ставитися у залежність від допущення посадовими особами суб`єкта владних повноважень технічних помилок при виконанні покладених на них обов`язків.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії»).

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :04:011:0102 підтверджено сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Однак, внаслідок допущення технічних помилок позивач фактично позбавлена реалізувати своє право на вказану земельну ділянку як набувач.

На численні звернення вказані перешкоди у реалізації позивачем своїх прав, які виникли з вини суб`єкта владних повноважень, відповідачем в позасудовому порядку усунуто не було.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 травня 2020 року у справі №806/2426/18.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи.

Частиною 1 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов підлягає задоволенню, а згідно наявних у справі платіжних доручень позивачем за його подання та подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі, визначеному положеннями Закону України «Про судовий збір», 1921,00 грн., відповідна сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастра у Київській області щодо відмови у виправленні кадастрового номера на земельну ділянку площею 0,2000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастра у Київській області у відповідності до пункта 157 Порядка ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, виправити помилку у присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці, власником якої відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №708814 від 01 лютого 2007 року є ОСОБА_2 .

Стягнути з Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастра у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків