Справа № 420/4935/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4935/20
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді -Кравець О.О.
судді -Зуєвої Л.Є.
судді -Коваля М.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року по справі №420/4935/20, прийнятого суддею Аракелян М.М., за правилами спрощеного позовного провадження, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУПФ України в Одеській області, в якому просив:

визнати протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо неврахування для обчислення пенсії ОСОБА_1 заробітної плати в зоні відчуження з 02.07.1986 р. по 11.07.1986 р. у сумі 423 крб. 19 коп. при перерахунку пенсії з 01.01.2012 року;

зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі фактичних збитків від захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2012 року з дотриманням вимог пп.4 п. З Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 з урахуванням заробітної плати у сумі 423 крб. 19 коп. за 10 днів роботи в зоні відчуження з 02.07.1986 р. по 11.07.1986 р. на підставі довідки № 2 від 18.01.2012 року, виданої ТОВ «Автотранспортне підприємство - 1561» із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року перерахунку пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Суворовському районі м. Одеси щодо неврахування для обчислення пенсії ОСОБА_1 заробітної плати в зоні відчуження з 02.07.1986 р. по 11.07.1986 р. у сумі 423 крб. 19 коп. при перерахунку пенсії з 01.01.2012 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі фактичних збитків від захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2012 року з дотриманням вимог пп.4 п. З Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 з урахуванням заробітної плати у сумі 423 крб. 19 коп. за 10 днів роботи в зоні відчуження з 02.07.1986 р. по 11.07.1986 р. на підставі довідки № 2 від 18.01.2012 року, виданої ТОВ «Автотранспортне підприємство - 1561» із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року перерахунку пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсій.

У задоволенні вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом згідно ч.2 ст.122 КАС України. Зумов;лен 86; це тим, що розрахунок розміру пенсії позивача надавався йому попередньо ще листом від 15.02.2012 року. Більше того, позивач звертався із позовом до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідним позовом, предметом розгляду якого була правомірність встановленого розміру пенсії на підставі довідки про заробітну плату у період з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року.

Також апелянт вказує на те, що для визначення розміру пенсії по інвалідності пенсійний орган брав до уваги саме період з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року, оскільки розмір виплаченої у цей період заробітної плати є більшим.

Крім того, апелянт зазначив, що надана позивачем довідка про заробітну плату за роботу у зоні відчуження за період з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року з печаткою Колективного підприємства «Колективне автотранспортне підприємство №1561» оформлена без дати видачі та номера реєстрації.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у пенсійному органі з 02.08.2000 року та отримує пенсію по інвалідності як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі фактичних збитків.

Згідно розпорядження №163799 від 24.12.2011 року позивачу проведено перерахунок пенсії та визначено її розмір 3174,38 грн. У графі Середньомісячний заробіток визначено суму 4742,64 (30.06.1986) (а/с 63), тобто розмір пенсії вираховувався виходячи із середньомісячного заробітку саме у червні 1986 року.

У січні 2020 року позивач звернувся до Головного управління для встановлення обставин визначення розміру його пенсії, у відповідь на що 05.02.2020 року Головне управління направило лист №510-509/К-02/8-1500/20, у якому повідомило, що розмір пенсії визначено на підставі середньомісячного заробітку у період роботи з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року (а/с 39).

Вважаючи, що розмір пенсії позивача визначено невірно, останній звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі - Закон №796).

Стаття 1 Закону №796 визначає, що Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно статті 54 Закону №796 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

На виконання ч.2 ст.54 Закону №796 Кабінетом Міністрів України 23.11.2011 року прийнято Постанову №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно пп.3, 4 п. 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження:

менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження;

менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати

У відповідності до п.8 Порядку №1210 в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року.

Поняття майно в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див.пункти 22, 23 Справа Сук проти України (Заява № 10972/05) від 10 березня 2011 року).

Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (див.пункт 39 рішення у справі Гайгузус проти Австрії (заява № 17371/90).

В межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу ( див. рішення у справі Кечко проти України (Заява №63134/00).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

В сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати (див. рішення у справі Стек та інші проти Сполученого Королівства (заяви №№ 65731/01 та 65900/01).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

З системного аналізу вищенаведених норм права вбачається, що у випадку позивача пенсія може призначатись виходячи з:

1. розміру отриманої заробітної плати за роботу у зоні відчуження у періоді з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року як за повний календарний місяць згідно пп.3 п.3 Порядку №1210;

2. розміру фактично отриманої заробітної плати за роботу у зоні відчуження у періоді з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року (відрядження) згідно пп.4 п.3 Порядку №1210.

Даний факт також підтверджується матеріалами справи та документами, наявними у пенсійній справі позивача.

Разом з тим, апелянт зазначає, що розмір заробітної плати для визначення розміру пенсії позивача по інвалідності вираховувався за період роботи з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року, адже при такому розрахунку сума пенсії є більшою.

Апеляційний суд не відхиляє такі доводи пенсійного органу з урахуванням наступного.

У матеріалах справи містяться два розрахунки пенсії позивача по інвалідності, проведені у грудні 2011 року. Так, згідно одного з них середньомісячний заробіток встановлювався за період роботи з 01.07.1986 року по 11.07.1986 року та склав 4446,87 грн. (а/с 62).

При розрахунку цього ж показника за період з 01.06.1986 року по 30.06.1986 року його значення склало 4742,64 грн. (а/с 63).

Натомість, за дослідженням листа в.о. начальника управління від 15.02.2012 року №56/К-5 судом встановлено, що при проведенні розрахунку відповідачем було взято до розрахунку заробітну плату у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 11.07.1986 року 238,62 крб. (а/с 64-66).

При цьому, матеріали пенсійної справи містять інформацію про отриману у вказаний період позивачем суму заробітної плати у розмірі 423 руб. 19 коп. згідно довідки №2 від 18.01.2012 року (а/с 20) та довідки №1 (а/с 21). Також у матеріалах справи наявна Довідка №25 від 24.06.1997 року, де визначена сума 423,36 крб. (а/с 24).

Довідка №2 видана позивачу та містилася в матеріалах пенсійної справи позивача, про що свідчить лист Управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси (а/с 16).

Апеляційний суд зауважує, що встановлена сума 238,62 крб. - це лише сума коштів за період з 01.07.1986 року по 11.07.1986 року без збереженої заробітної плати.

Таким чином, склалась ситуація, при якій різні документи містять різну інформацію щодо сум нарахованої позивачу заробітної плати за період роботи у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 11.07.1986 року.

У зв`язку із цим 26.01.2012 року посадовими особами Суворовського управління ПФУ було проведено перевірку та складено акт, згідно якого сума нарахованої позивачу заробітної плати у липні 1986 року складає 423 крб. 29 коп. (а/с 61).

Більш того, сума ця визначена на підставі подорожних листів, наданих позивачу ТОВ «Атотранспортне підприємство-1561» разом із довідкою №2 від 18.01.2012 року (а/с 20, 26-38).

Тобто, Управлінням ПФУ у Суворовському районі м. Одеси самостійно встановлено розмір отриманої позивачем заробітної плати у липні 1986 року, однак вказаний її розмір не враховувався при перерахунку пенсії. Пояснень цього в апеляційній скарзі не надано, а твердження щодо того, що отримана сума пенсії є меншою, ніж при застосуванні заробітної плати за червень 1986 року, не стосуються розрахунків при застосуванні заробітної плати за липень у розмірі 423 крб. 29 коп.

Фактично, пенсійний орган визначив, що розмір такої пенсії є меншим, об`єктивно не встановивши її кількісне значення.

Крім того, суд першої інстанції вірно відхилив доводи пенсійного органу, що довідка про заробітну плату за роботу у зоні відчуження за період з 30.06.1986 року по 11.07.1986 року з печаткою Колективного підприємства «Колективне автотранспортне підприємство №1561» оформлена без дати видачі та номера реєстрації, а також у її тексті визначено, що надана вона ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , адже за результатами проведеної самим відповідачем перевірки було встановлено суму заробітної плати за період роботи у зоні відчуження.

Твердження щодо невідповідності документів, наявних у пенсійній справі, із одночасним їх використанням при проведенні перевірки порушує принцип правової визначеності і є недопустимою дією суб`єкта владних повноважень, адже дезорієнтує позивача щодо кількісних показників, з яких вираховується його пенсія.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків звернення до суду із даним позовом не знайшли свого підтвердження. По-перше, про порушення своїх прав позивач дізнався із листа Головного управління від 05.02.2020 за результатом його звернення. По-друге, згідно із правовим висновком Конституційного Суду у рішенні від 15.10.2013 року у справі №8-рп/2013 позовні вимоги щодо невиплати сум недоотриманої пенсії можуть бути подані без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо неврахування для обчислення пенсії позивачу заробітної плати в зоні відчуження з 02.07.1986 р. по 11.07.1986 р. у сумі 423 крб. 19 коп. при перерахунку пенсії з 01.01.2012 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, адже в розрахунок суми середньомісячної заробітної плати для визначення розміру пенсії за липень 1986 року відповідачем покладено невірні кількісні показники сум отриманої заробітної плати у зоні відчуження, проте такі дії були вчинені ще Управлінням ПФУ у Суворовському районі м. Одеси, а не ГУПФУ в Одеській області.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позову, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

Повне рішення складене та підписане 02.03.2021 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.