Справа № 265/5672/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 березня 2021 року справа №265/5672/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Сіваченко І.В., суддів Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про роз`яснення судового рішення у справі № 265/5672/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2016 року по адміністративній справі №265/5672/16-а задоволено частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2016 року по адміністративній справі № 265/5672/16-а скасовано.

Прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя № 4237/919 від 03 жовтня 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років від 27 вересня 2016 року та прийняти вмотивоване рішення з дотриманням норм пенсійного законодавства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

23 січня 2017 року на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надійшла заява Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про роз`яснення судового рішення.

28 вересня 2018 року Головою Донецького апеляційного адміністративного суду прийнято розпорядження № 211 про передачу адміністративної справи на розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду, відповідно до Указів Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах», від 28 вересня 2018 року № 296/2018 «Про переведення суддів», Наказу Донецького апеляційного адміністративного суду № 74/ОД від 26 вересня 2018 року «Про заходи з ліквідації Донецького апеляційного адміністративного суду», пункту 5 частини 1 статті 29, частин 3 та 7 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу № 234/8487/18 було передано для подальшої передачі до Першого апеляційного адміністративного суду.

11 жовтня 2018 року в Першому апеляційному адміністративному суді зареєстрована заява про роз`яснення судового рішення, в якій відповідач просить роз`яснити наведене рішення та здійснений автоматизований розподіл.

Апеляційним судом з метою розгляду вказаної заяви вживались заходи щодо отримання адміністративної справи з місцевого суду.

19 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла справа № 265/5672/16 з місцевого суду після перегляду судових рішень у цій справі Верховним Судом в касаційному порядку.

Так, заява відповідача обґрунтована тим, що відповідачу є незрозумілою резолютивна частина постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 в частині визначення норм пенсійного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відповідності до частини 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява про роз`яснення судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

Обставини цієї справи полягають у наступному.

27.09.2016 ОСОБА_1 , продовжуючи працювати в органах прокуратури, звернувся до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

На момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії його загальний стаж роботи в органах прокуратури становив 21 рік 7 місяців 17 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 19 років 2 місяці 17 днів, що підтверджується даними трудової книжки та довідкою прокуратури Донецької області від 26.09.2016.

Рішенням від 03.10.2016 № 4237/919 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

При цьому відповідач в рішенні зазначив, що відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: … з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, з 15 липня 2015 року втратив чинність (за виключенням окремих положень) у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

До 1 червня 2015 року відповідний Закон прийнято не було. Тому відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Слід зазначити, що постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у цій справі касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 265/5672/16-а залишено без змін.

Вирішуючи спірні правовідносини, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в своїй заяві про призначення пенсії просив призначити йому пенсію за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (зі змінами та доповненнями).

Верховний Суд звернув увагу, що доводи касаційної скарги зводяться до відсутності, на думку відповідача, у позивача права на перерахунок пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що судом апеляційної інстанції не вирішувалось питання про наявність чи відсутність у позивача права на перерахунок пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку оскаржуваним діям, зазначив, що відповідач як підставу для відмови позивачу в призначенні пенсії визначив п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не навів підстав для відмови в перерахунку пенсії позивачу саме відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, тобто прийняв спірне рішення без аналізу ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», дії зазначеної норми Закону у часі на момент звернення позивача за перерахунком пенсії.

Так, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України (у редакції до 15.12.2017) вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугою років від 27.09.2016 та прийняти вмотивоване рішення з дотриманням норм пенсійного законодавства.

Верховний Суд вказав, що твердження відповідача про відсутність у позивача права на перерахунок пенсії жодним чином не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повторного розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії.

Зі змісту заяви Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя вбачається, що відповідач по суті просить не роз`яснити резолютивну частину судового рішення, яка має зобов`язальний характер, а лише зазначає про відсутність правових норм, на підставі яких необхідно його виконати. Фактично відповідач у заяві просить роз`яснити спосіб та порядок виконання судового рішення, тобто вирішити питання, які не стосуються роз`яснення судового рішення в розумінні ст. 254 КАС України.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем та іншими суб`єктами владних повноважень.

Разом з цим, слід зауважити, що при розгляді заяв учасників процесу про роз`яснення судового рішення, яке набрало законної сили, суд не здійснює нового перегляду справи.

З урахуванням наведено вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про роз`яснення постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, оскільки судове рішення є чітким, зрозумілим та належним чином вмотивованим з посиланням на відповідні норми чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Також, суд звертає увагу, що роз`ясненню підлягає рішення суду, а не норми чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про роз`яснення судового рішення, оскільки судове рішення у цій справі є зрозумілим, та не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо його розуміння і не перешкоджають його належному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 241, 246, 248, 254, 311, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про роз`яснення постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 265/5672/16-а відмовити.

Повне судове рішення 02 березня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

А. А. Блохін Т. Г. Гаврищук