Справа № 522/11042/19
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/31/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження третьої країни іноземця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення про примусове повернення №8 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 14.05.2019 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2019 року відносно позивача Суворовським районним судом міста Одеси постановлено вирок, згідно з яким позивача визнано винним у скоєнні злочину за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України позивача звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі та встановлено термін випробування на 2 роки. Зобов`язано позивача періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації. Позивач вказує, що перебував на території України, адже виконував вирок суду та виїхати не може з метою виконання вироку. Крім того, вказано, що постанова складені українською без залучення перекладача хоча позивач не розуміє українську мову, а рішення та постанова прийняття в один день, тобто постанова не набрала законної сили.

До суду 12.08.2019 року надійшов відзив ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що позивач вчинив порушення правил перебування на території України та знаходиться на території України без законних підстав, тому має бути повернутий в країну походження. Обов`язок позивача відвідувати центр пробації не свідчить про незаконність рішення про повернення позивача, адже правила перебування на території України для всіх іноземців однакові.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, вказав, що відсутні підстави для скасування рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи. Дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.05.2019 року спеціалістом Подільського РВ ГУДМС України в Одеській області Шевченко О.Г. прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 21.05.2019 року, підставою винесення якої стало порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування в Україні.

14.05.2019 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ТПР МОД № 073394 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 14.05.2019 року ПН МОД № 073394.

27.12.2019 року відносно позивача Суворовським районним судом м. Одеси постановлено вирок, яким визнано винним у вчиненні злочину за ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано , зокрема, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання.

14.05.2019 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МОД № 008437, за якою громадянина Грузії ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2000 грн.

14.05.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 21.05.2019 року.

В зазначеному рішенні від 14.05.2019 року № 8 міститься відмітка позивача про те, що він отримав другий екземпляр рішення, ознайомлений з ним. Окрім цього, в рішенні від 14.05.2019 року міститься підпис самого позивача.

За нормою п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ст. 23 ЦПК України нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2)наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

Безпідставним є посилання позивача на наявність зобов`язань встановлених вироком суду, адже зобов`язання з`являтися до органу пробації не є підставою для визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення.

Згідно п.4,5 Пункту 2 Розділу IV Наказу Міністерства Юстиції України №272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» Якщо засуджена особа після двох викликів поспіль не з`явилась до уповноваженого органу з питань пробації (для проведення першої бесіди або протягом перебування на обліку) без поважних причин, уповноважений орган з питань пробації проводить першочергові заходи з виявлення такої особи та за наявності підстав вживає заходів, які передбачені у разі ухилення особи від відбування покарання, виконання обов`язків, покладених на неї, або направляє матеріали до територіального органу Національної поліції України для оголошення такої засудженої особи у розшук. Поважними причинами неявки засудженої особи за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк відповідно до частини першої статті 34, частини першої статті 37, частини шостої статті 41 КВК України визнаються несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, які фактично позбавляють її можливості своєчасно прибути за викликом (документально підтверджені).

Повернення іноземця суб`єкта пробації до країни погодження є поважною причиною не явки до органу пробації, адже знаходження за межами території України фізично позбавляє особу з`явитися до органу пробації.

Розділом V Наказу Міністерства Юстиції України №272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» передбачено погодження на виїзд з України засуджених осіб

Згідно п.1 розділу V Наказу Міністерства Юстиції України №272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» Для отримання погодження на виїзд з України засуджені до ЗЗПД, ГР, ВР, звільнені з випробуванням, на яких судом покладено обов`язок не виїжджати з України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, подають до уповноваженого органу з питань пробації заяву про погодження на виїзд та долучають підтвердні документи про необхідність виїзду з України (відповідний наказ Міністерства охорони здоров`я України про направлення на лікування за кордон або лист-підтвердження закордонного лікувального закладу про згоду прийняти особу на лікування або обстеження, копія довідки про смерть або копія висновку лікаря про хворобу близьких родичів, довідка з місця роботи про необхідність виїзду за кордон, копія довідки про вступ до навчального закладу, місцезнаходження якого за кордоном тощо). Якщо підтвердні документи викладені іноземною мовою, засуджена особа повинна надати переклад цих документів, здійснений суб`єктом господарювання, який має право на надання послуг перекладу.

Заява про погодження на виїзд з України розглядається уповноваженим органом з питань пробації не більше п`яти днів.

Твердження про необхідність позивачу перекладача є необґрунтованим, адже позивач в розписці повідомив відповідача про розуміння української мовою та відсутність необхідності залучення перекладача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження третьої країни іноземця, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 01.03.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

25.02.21