Справа № 140/17395/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/17395/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України "Про міліцію", він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід 3 групи, у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків. У червні 2020 року позивач подав до Головного управління національної поліції у Волинській області заяву та відповідні документи про призначення одноразової грошової допомоги.

05.11.2020 за вих. №7/239 позивачу надійшов лист заступника голови ліквідаційної комісії в якому його поінформовано, що листом від 12.10.2020 № 34350/15-2020 Департаменту фінансово-облікової політики МВС України матеріали для призначення одноразової грошової допомоги повернуті без прийняття рішення, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління МВС України у Волинській області.

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивач звільнений зі служби у званні «підполковник внутрішньої служби», а не «підполковник міліції», тому права на одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в редакції від 13.02.2015 не має. Зазначив, що з 2015 poкy, після звільнення з органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 проходив службу в системі Державної пенітенціарної служби України, яка підпорядковується Міністерству юстиції України, тому свідоцтво про хворобу від 27.12.2019 № 13 видане ОСОБА_1 медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» згідно з направленням начальника відділу по роботі з персоналом Державної установи «Центр пробації» у Волинській області на платній основі. Ураховуючи те, що погіршення стану здоров`я позивача, яке призвело до інвалідності, було в період його служби у Державній пенітенціарній службі України, запропоновано розглянути питання звернення ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Як наслідок, посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, якою передбачено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги виключно працівникам міліції є безпідставним та необгрунтованим.

Зазначив, що дії МВС України щодо повернення матеріалів без прийняття рішення про призначення грошової допомоги позивачу є законними, оскільки саме лише подання позивачем передбачених п.7 Порядку №850 документів, не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої (а.с. 54-56).

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи письмових пояснень у справі не надала, однак на виконання ухвали суду від 28.12.2020, надала копію заяви позивача від 03.08.2020 про призначення одноразової грошової допомоги з доданими до неї документами, просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.30).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відзив не спростовує аргументів позовної заяви. Зауважив, що він був звільнений з органів внутрішніх спрві згідно з наказом УМВС України у Волинській області №317 о/с від 04.11.2015 за п.64 «г» (через скорочення штатів) зі спеціальним званням «майор міліції», а тому доводи відповідача про те, що він звільнений зі служби у званні «підполковник внутрішньої служби» є необгрунтованими. Крім того, згідно з висновком військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України у Волинській області», його захворювання є наслідком ЗЧМТ (струс головного мозку), отриманого у 1998 році під час служби в органах внутрішніх справ і в жодному з медичних документів не вказано, що погіршення стану здоров`я, яке призвело до інвалідності, було в період проходження служби у Державній пенітенціарній службі України. Відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС України в місячний строк після надходження, зазначених в пункті 8 Порядку документів приймає рішення, перелік яких є вичерпним, а саме - рішення про призначення або відмову у призначенні грошової допомоги. В жодній зі статей Порядку не передбачено повернення матеріалів без прийняття рішення про призначення грошової допомоги. З наведених підстав просив позов задовольнити (а.с. 60-62).

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом № 317 о/с від 04.11.2015 був звільнений у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 05.11.2015 у званні «майор міліції» (а.с. 15).

16.01.2020 згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААБ №194489 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми так, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (а.с. 22).

03.08.2020 позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, із заявою та необхідним пакетом документів щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ України (а.с. 34 - 47).

УМВС України у Волинській області складено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 315300,00 грн (а.с. 33) та вказаний висновок і матеріали згідно Порядку № 850 від 21.10.2015 надіслано до МВС України.

Листом від 12.10.2020 за №34350/15-2020 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Зокрема, у листі вказано, що під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що з 2015 року після звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 проходив службу в системі Державної пенітенціарної служби України, яка підпорядковується Міністерству юстиції України, тому свідоцтво про хворобу від 27.12.2019 № 13 видане ОСОБА_1 медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» згідно з направленням начальника відділу по роботі з персоналом Державної установи «Центр пробації» у Волинській області на платній основі.

Ураховуючи те, що основне погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , яке призвело до інвалідизації, було в період його служби у Державній пенітенціарній службі України, запропоновано розглянути питання звернення ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України висловлено зауваження до актів за формами Н-1* № 25 від 11.12.2019 та Н-5* від 11.12.2019, про що було поінформовано ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області листом від 29.09.2020 № 32497/21-2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, який втратив чинність з 07.11.2015 на підставі Закону України ,,Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" (чинного на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Разом з тим, відповідно до абзацу третього пункту 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" було врегульовано Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (Порядок № 850).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до вимог пункту 7 Порядку № 850, позивачем після встановлення 3 групи інвалідності було подано до Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області заяву про виплату одноразової грошової допомоги з усіма необхідними документами, а саме: довідку МСЕК серії 12 ААБ №194489; копію витягу з наказу УМВС № 328; довідку 12 ААА №026057; копію свідоцтва про хворобу № 13; довідку НАСК «Оранта»; копію акта № 25 форми Н-1; копію акта форми Н-5 від 11.12.2019; копію посвідчення інваліда війни; копію паспорта та ідентифікаційного коду (а.с. 34-45).

УМВС України у Волинській області складено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 315300,00 грн (а.с. 33) та вказаний висновок і матеріали згідно Порядку № 850 від 21.10.2015 надіслано до МВС України.

Отже, відповідно до вказаного висновку ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 у зв`язку із установленням йому інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконання службових обов`язків.

Вказаний висновок щодо виплати грошової допомоги разом з вищезазначеним пакетом поданих позивачем документів у відповідності до пункту 8 Порядку № 850 був поданий УМВС України у Волинській області до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Згідно з пунктами 9-10 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850 про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

З наведених норм Порядку вбачається, що саме МВС України вирішує питання про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, із прийняттям одного із двох рішень, передбачених пунктом 9 Порядку №850 (рішення про призначення або рішення про відмову у призначенні грошової допомоги).

Тобто, обов`язок щодо прийняття відповідного рішення покладено саме на МВС України після надходження до нього необхідних документів.

Однак, листом від 12.10.2020 за №34350/15-2020 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Тобто МВС України всупереч вимогам пункту 9 Порядку № 850 не розглянуло по суті матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу згідно з Порядком № 850, повернуло їх та відповідно не прийняло жодного з зазначених вище рішень, чим, на думку суду, вчинило протиправну бездіяльність.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Порядком № 850 не передбачено право МВС України повертати документи без прийняття рішення.

На даний час заява про виплату одноразової допомоги позивачу у встановленому законодавством Порядку не розглянута, відповідне рішення не прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та порушення останнім прав позивача.

Підстави для не здійснення призначення і виплати грошової допомоги визначені пунктом 14 Порядку № 850.

Відповідно до якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-які докази чи обставини, які б свідчили про те, що інвалідність позивача настала внаслідок учинення ним злочину, чи адміністративного правопорушення, дисциплінарного проступку, чи учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, чи внаслідок навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю відсутні. Також відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 подав завідомо неправдиві відомості для призначення і виплати йому грошової допомоги.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач звільнений зі служби у званні «підполковник внутрішньої служби» ( у зв`язку із чим не має права на одноразову грошову допомогу), оскільки з наказу УМВС у Волинській області №317 0/с від 04.11.2015 вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України з 05.11.2015 у званні «майор міліції» (а.с. 15). Крім того, згідно з висновком військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України у Волинській області», захворювання ОСОБА_1 є наслідком ЗЧМТ (струс головного мозку), отриманого у 1998 році під час служби в органах внутрішніх справ і в жодному з медичних документів не вказано, що погіршення стану здоров`я, яке призвело до інвалідності було в період проходження служби у Державній пенітенціарній службі України. Зауваження відповідача до актів за формати Н-1* №25 від 11.12.2019 та Н-5 * від 11.12.2019 також не є підставою для не прийняття рішення, передбаченого пунктом 9 Порядку № 850, оскільки такі акти є чинними та не скасованими, жодних доказів щодо виявлення суттєвих порушень при оформленні актів Н-1 * №25 від 11.12.2019 та Н-5 * відповідачем не встановлено та не наведено.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання МВС України здійснити виплату одноразової грошової допомоги суд зазначає наступне.

Пунктом 10 Порядку № 850 передбачено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Згідно з пунктом 11 цього Порядку виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що МВС України лише приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, тому останнє не наділене повноваженнями щодо виплати одноразової грошової допомоги. Така виплата здійснюється лише після прийняття уповноваженим органом рішення про її виплату. Будь-якого рішення з даного приводу МВС України прийнято не було. Отже позовна вимога в цій частині є передчасною та до задоволення не підлягає.

Суд зазначає, що прийняття рішення про виплату чи невиплату одноразової допомоги є виключною компетенцією МВС України, його дискреційними повноваженнями.

Як вбачається із матеріалів справи фактичні обставини щодо можливості чи не можливості призначити виплату одноразової допомоги позивачу, викладених у висновку УМВС у Волинській області, не були предметом розгляду МВС України у встановлений Порядком № 850 спосіб, так як заява розглянута не була. Порядком № 850 визначено, що за результатами розгляду висновку уповноважений орган може прийняти рішення щодо виплати чи невиплати одноразової допомоги, тобто наділений дискреційними повноваженнями, а відтак суд у такому випадку не має права втручатися у діяльність такого органу при здійснення своїх повноважень.

Однак, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи те, що повернення документів було здійснено з порушенням вимог законодавства, а також те, що такі документи подані у повному обсязі, тому суд вважає, що підстави визначені законодавством для неприйняття відповідного рішення у відповідача були відсутні.

За таких обставин, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд вважає, що інтереси позивача будуть захищеними, а права поновленими, шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України та зобов`язання МВС України розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ України та прийняти рішення відповідно до Порядку №850, з врахуванням висновків суду.

У даному випадку суд вважає, що такий спосіб захисту не буде порушувати принципу дискреції, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути подану заяву і документи та у відповідності до вимог законодавства - прийняти рішення.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав) але і фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав), і яке в подальшому у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами своєї бездіяльності щодо не прийняття відповідного рішення, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.08.2020 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву від 03.08.2020 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 95 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Головуючий Т.М. Димарчук