Справа № 380/5933/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

01 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5933/20 пров. № А/857/1549/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові клопотання Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про забезпечення позову у справі № 380/5933/20 за позовом Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво Інноваційних проектів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія ІБР» про визнання протиправним і скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 380/5933/20 за адміністративним позовом Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво Інноваційних проектів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія ІБР» про визнання протиправним і скасування рішення

26 лютого 2021 року Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича до Восьмого апеляційного адміністративного суду подано заяву про забезпечення позову у справі № 380/5933/20, яка передана судді-доповідачу 01 березня 2021 року. Заявник просить забезпечити позов шляхом:

зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020 року, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці та зупинення дії наказу, яким введено в дію таке рішення, а саме наказу Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що Львівським окружним адміністративним судом від 17 листопада 2020 року задоволено позовні вимоги. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020 року, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».

Протягом розгляду даної справи судом першої інстанції і на час після ухвалення рішення судом першої інстанції діяли заходи забезпечення мого позову, які були вжиті ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року, яка була залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року. Згідно даної ухвали про забезпечення позову було заборонено Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийнятого 10 липня 2020 року за результатом розгляду скарги представника ТзОВ «Будівництво Інноваційних проектів» Космачова Д.Д. від 17 квітня 2020 року.

Однак, постановою Верховного Суду від 18.02.2021 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року з питань вжиття заходів забезпечення позову та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про забезпечення позову відмовлено.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову Верховний Суд зазначив, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь заявника, оскільки оскаржуване рішення вважатиметься скасованим з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович у поданій до апеляційного адміністративного суду заяві вказує на те, що станом на даний момент змінилися обставини ніж ті, які були предметом касаційного перегляду його заяви про забезпечення позову, яка датована ще липнем 2020 року. Звертає увагу суду на те, його діяльність, як приватного виконавця є єдиним джерелом доходу його сім`ї, оскільки поєднувати іншу оплачувану роботу він не має права. На його утриманні двоє малолітніх дітей, дружина в декретній відпустці, на підтвердження чого надає докази.

Також вказує про те, що законодавством визначено, що у спірних правовідносинах суд може забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення та наказу, яким введено в дію таке рішення, керуючись ст.ст. 150, 151 КАС України, Розділом II Порядку формування і ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2431/5. Просить заяву задовольнити, оскільки вважає, що в даному випадку дійсно існують підстави для забезпечення позову.

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із поданою заявою, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку доказам по справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подане клопотання про забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих вище обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року в рамках справи № 826/10936/18, адміністративне провадження №К/9901/728/19 (ЄДРСРУ № 81431079).

Із матеріалів справи встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.202, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлено протоколом № 34 від 10.07.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 , посвідчення № НОМЕР_1 , видане 23.03.2019 року, та про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці та зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 , посвідчення № 0324, видане 23.03.2019.

У своєму клопотанні позивач просить забезпечити адміністративний позов шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020 року, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці та зупинення дії наказу, яким введено в дію таке рішення, а саме наказу Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.

Згідно з Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з цим заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржуваним рішенням буде зупинено діяльність приватного виконавця на строк два місяці, тобто фактично буде позбавлено права на здійснення діяльності. Апеляційний суд приходить до висновку про наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки аналіз обставин справи свідчить про фактичну наявність спору між учасниками процесу та реальність загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також те, що для можливого відновлення прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти дії стосовно предмета позову, останньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, заборона вчиняти дії щодо предмету позову носить тимчасовий характер та спрямована на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення адміністративного позову та недопущення настання його негативних наслідків для позивача.

Проаналізувавши викладені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачем під час подання заяви про забезпечення адміністративного позову, належним чином обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а тому подана заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі, наявності зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог .

Відтак, заяву Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича слід задовольнити та зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020 року, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці та зупинення дії наказу, яким введено в дію таке рішення, а саме наказу Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про забезпечення адміністративного позову у справі № 380/5933/20 задовольнити.

Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 10.07.2020 року, оформлене протоколом № 34 від 10.07.2020 року про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк два місяці та зупинити дію наказу, яким введено в дію таке рішення, а саме наказу Міністерства юстиції України № 1926/7 від 27.07.2020 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» до набрання законної сили рішенням суду по суті у даній справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Сеник Р. П.
Хобор Р. Б.