Справа № 200/12183/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. Справа№200/12183/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про:

визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в день виключення зі списків військової прокуратури об`єднаних сил (10.09.2020) компенсації за не отримане речове майно;

стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.09.2020 по день фактичного розрахунку (24.11.2020) у розмірі 124 083,75 грн.

Позов мотивовано таким.

Наказом Генерального прокурора від 17.09.2020 № 332к ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил з 10.09.2020. Відповідно до довідки-розрахунку вартості речового майна, що підлягає видачі при звільненні від 10.09.2020 № 15 на день виключення зі списків позивачу належала до виплати грошова компенсація за не отримане речове майно в сумі 19 829,49 грн., яку сплачено ВЧ НОМЕР_1 лише 24.11.2020.

Оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то підлягають застосуванню положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про Працю України. Розрахована позивачем відповідно довідки від 01.10.2020 № 14-294 вих-20 сума середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні складає 124 083,75 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони у справі із клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) у судове засідання до суду не звертались.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, де висловлено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошова компенсація за не отримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

При цьому для стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні за ст. 117 Кодексу Законів про Працю України необхідна наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця.

Відповідач вважає, що у даному випадку обидві вказані обставини відсутні.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк звернення до суду із відповідним позовом, який, на його переконання, складає 1 місяць.

Звертає увагу суду на помилковість здійсненого позивачем розрахунку середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні та необхідності застосування принципу «співмірності», про що свідчить чинна судова практика Верховного Суду.

Ухвалою суду від 22.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви вказаних в описовій частині ухвали.

Ухвалою суду від 28.01.2020 продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 є громадянином України паспорт серія НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 з наказу Міністра оборони України від 29.01.2015 № 52 (по особовому складу) свідчить, що з майором запасу ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 461 «Про прокуратуру» та на підставі листа заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора від 28.01.2015 № 10/5-25 вих-15 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України строком на п`ять років та прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

17 серпня 2016 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 .

Згідно витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу), від 10.09.2020 № 449 полковника юстиції ОСОБА_1 відповідно п. 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пп. «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом Офісу Генерального прокурора від 10.09.2020 № 281к полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора об`єднаних сил.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 17.09.2020 № 332к наказано вважати полковника ОСОБА_1 виключеним зі списків особового складу з 10.09.2020.

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом відповідно якого просив виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, у зв`язку зі звільненням.

Відповідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 № 15 на підставі рапорту полковника ОСОБА_1 від 10.09.2020 загальна вартість складає 19 829,49 грн.

Відповідно довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 01.10.2020 № 14-294вих-20 середньоденний розмір грошового забезпечення на дату звільнення становить 1 654,46 грн.

Сторонами у справі визнається та підтверджується довідкою про рух коштів, що грошова компенсація за не отримане речове майно сплачена ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 у сумі 19 829,49 грн. 24.11.2020.

У матеріалах справи наявний Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, яким передбачено, зокрема, таке.

Розділ 2.

Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України - ОСОБА_1 , зокрема, : додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, вкоючаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України; належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби.

На виконання вимог ухвали суду від 21.01.2021 про витребування доказів Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил надано такі докази, що стосуються предмету доказування у справі:

довідка від 26.01.2021 № 14/24-1 вих-21 (із поясненням стосовно здійснення розрахунків) про суму повного остаточного розрахунку, а саме 652 410,54 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 визначався шляхом ділення суми належного грошового забезпечення військовослужбовцю на кількість календарних днів місяця;

довідка від 26.01.2021 № 14/24-2 вих-21 про розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень-серпень 2020 року, який складає 1607,07 грн.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо строків звернення.

Кодекс Законів про Працю України (далі КЗпП України)

Стаття 233.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Конституційним Судом України у рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу) викладено такий правовий висновок: «З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.».

Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України)

Стаття 122.

3. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, у спірних правовідносинах строк звернення до суду установлений спеціальним Законом КЗпП України та складає 3 місяці.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 справа № 802/28/16-а.

Фактичний розрахунок з позивачем мав місце 24.11.2020, позов до суду подано у грудні 2020, отже підстав констатувати факт пропуску строку у суду немає.

Щодо належності грошової компенсації за не отримане речове майно до складу грошового забезпечення військовослужбовця та застосування ст. 117 КЗпП України.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі - Інструкція №232) основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України <...> в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає:

1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) <...>; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств; 2) створення та утримання запасів речового майна; 3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами; 4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу; 5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України <...> на речове забезпечення; 6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби; 7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.

Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 Інструкції №232).

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. <...>

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», відповідно до статті 1 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 «Структура заробітної плати», надані такі визначення.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 за результатами аналізу наведених вище положень законодавства України викладено такі правові висновки: «Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.».

Отже, у разі невиплати військовослужбовцю у встановлені строки компенсації вартості за неотримане речове майно підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 240/12238/19.

При цьому суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 , отриманий ВЧ НОМЕР_1 10.09.2020, з проханням нарахувати йому, у встановленому порядку, належну грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та перерахувати кошти на картку банку. Доказів відповіді на вказаний рапорт відповідачем до матеріалів справи не надано.

Звідси, доводи відповідача, наведені у відповідній частині відзиву, є хибними.

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності, суд виходить з таких міркувань.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам

Розділ І п. 7 За службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Розділ I. Загальні положення

1. Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У даному випадку це передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП.

II. Період, за яким обчислюється середня заробітна плата

2. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

III. Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати

3. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

IV. Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати

5. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

8. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Висновки суду.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років) та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія).

Суд вважає релевантними та застосовує висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 25.11.2020 справа № 160/2867/19, де вказано, що Порядком № 100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8), тоді як Порядком № 260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для поліцейських. Тобто суди повинні застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком № 100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим урахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення поліцейським, визначеного Порядком № 260.

Отже, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 10.09.2020, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 та п. 242 Положення №1153/2008 є днем звільнення, тому розрахунковим періодом є липень-серпень 2020 року.

Відповідно довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах об`єднаних сил від 26.01.2021 № 14/24-2 вих-21 грошове забезпечення:

за липень 2020 року складає 49 633,24 грн., кількість відпрацьованих днів 31;

за серпень 49 633,24 грн., кількість відпрацьованих днів 31;

Розмір середньомісячного грошового забезпечення: 49 633,24 грн., середньоденного: 1601,07 грн. (49 633,24 +49 633,24 ) : (31 + 31)

Суд не приймає довідку Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах об`єднаних сил від 01.10.2020 № 14-294 вих-20, надану до матеріалів справи позивачем, оскільки вважає, що у останній наявна помилка у частині визначення кількості календарних днів за липень 2020 року.

Правильність висновків суду у цій частині підтверджується відомостями аналогічної за змістом довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах об`єднаних сил від 26.01.2021 № 14/24-2 вих-21, наданої на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2021.

При розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні потрібно виходити із кількості календарних днів у заявленому періоді.

Оскільки позивача з 10.09.2020 виключено зі списків особового складу Військової прокуратури об`єднаних сил (відомості, щодо відсутності позивача у цей день на службі відсутні), то відлік часу затримки відраховується з 11.09.2020.

Сторонами у справі не заперечується, що грошову компенсацію за не отримане речове майно позивач отримав 24.11.2020, отже строк затримки розрахунку при звільненні 74 днів.

Розраховуючи кількість днів затримки, суд застосував правову позицію щодо обрахунку кінцевої дати вказаного строку, що висловлена Верховним Судом у постановах від 25.11.2020 справа № 160/2867/19 та від 23.12.2020 справа № 803/1768/17.

Поряд із цим, на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах об`єднаних сил від 26.01.2021 № 14/24-1 вих-21 судом установлено, що позивачу при звільненні сплачено 652 410,54 грн.

Тоді як недоплачена сума складає 19 829,49 грн.

Отже, суд вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності.

Правове обґрунтування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 справа № 821/1083/17 зазначила: « з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, … .

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 (справа № 480/3105/19) вказано: «Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Ураховуючи наведені правові висновки та застосовуючи спосіб розрахунку, наведений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 (справа № 480/3105/19), суд здійснив такі обчислення.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складає 672 240,03 грн. (652 410,54 + 19 829,49), з яких: отримане грошове забезпечення 652 410,54 грн. (97%) та компенсація за неотримане речове майно 19 829,49 грн. (3%).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 118 479,18 грн. (74 Х 1601,07).

Отже, співмірна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку із несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане речове майно складатиме 3 % від 118 479,18 грн., що становить 3 554,37 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, потрібного наголосити, що суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а).

На підставі викладеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 у заявленій позивачем частині та стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 3 554,37 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 240,84 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в день виключення зі списків військової прокуратури об`єднаних сил (10.09.2020) компенсації за не отримане речове майно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.09.2020 по день фактичного розрахунку (24.11.2020) у розмірі 3 554,37 грн. (без утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 1 240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 84 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 01.03.2021.

Суддя І.В. Буряк