Справа № 826/17422/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Київ № 826/17422/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міністерство), в якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Міністерства щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975);

скасувати рішення Міністерства від 20 квітня 2018 року у частині відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

зобов`язати відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі № 826/17422/18 (провадження № К/9901/28322/19) вказані рішення та постанову скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2020 року, справа № 826/17422/18 розподілена на суддю Вовка П.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 прийнято позовну заяву до провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК від 25 травня 2016 року серії 12ААА № 204181 (т. 1 а.с. 21), позивачу з 25 квітня 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року у справі №760/13040/17 (т. 1 а.с. 22-24), залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2018 року (т. 1 а.с. 25-28), позов ОСОБА_1 до Міністерства, Черкаського обласного військового комісаріату, Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Міністерства щодо нерозгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975;

зобов`язано Міністерство прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975 з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За результатами розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідачем 20 квітня 2018 року прийнято рішення, оформлене протоколом № 41 (т. 1 а.с. 38), про відмову у її призначенні та виплаті, мотивоване відсутністю документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що вони не пов`язані із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Також у своєму рішенні відповідач зазначив про те, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 24 лютого 2016 року № 416/ж (т. 1 а.с. 186-187), який складено зі слів заявника, та протокол Центральної військово-лікарської комісії Міністерства від 09 березня 2016 року № 973 (т. 1 а.с. 184-185), які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі Положення № 402), які не подано на розгляд комісії.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 162 Закону № 2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення оспорюваних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, відповідно до статті 164 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 9 статті 163 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Зі змісту вказаного пункту вбачається, що питання призначення одноразової грошової допомоги, у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, розглядається виключно за ініціативою заявника.

При цьому, до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності додається, у тому числі, документ про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 164 Закону № 2011-ХІІ (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 164 Закону № 2011-ХІІ покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Суд звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а отже без вказівки на конкретний документ, у кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Водночас, подання до Міністерства відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства обов`язку щодо їх витребування.

Отже, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, необхідно приймати рішення та надавати оцінку інформації за наявності переліку визначених обов`язкових документів, у тому числі, щодо причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва).

Так, відповідач у своєму рішенні (протокол від 20 квітня 2018 року № 41) стверджує, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 24 лютого 2016 року № 416/ж, який складено зі слів заявника, та протокол Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 09 березня 2016 року № 973, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Дійсно наявні в матеріалах справи, надані позивачем відповідачу на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), вказані висновок та протокол, не містять відомостей про обставини поранення позивача з приводу того, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Отже, у справі, що розглядається, позивач не надав документи, які свідчать про обставини поранення, а додані до заяви про призначення одноразової грошової допомоги висновок та протокол таких даних не містять.

Що стосується обставин, встановлених в межах справи № 760/13040/17 слід зазначити наступне.

У справі № 760/13040/17 судом оцінка наявності або відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги не надавалася. Правовідносини у вказаній справі виникли у зв`язку із неналежними розглядом (документи позивача направлено на доопрацювання) питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Тобто, у справі № 760/13040/17 судами перевірялась правомірність дій Міністерства щодо повернення ним на доопрацювання документів позивача у зв`язку з відсутністю повного пакету документів, визначених у пункті 11 Порядку № 975.

Суд у справі № 760/13040/17 також констатував, що питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги має вирішуватися у відповідності до вимог нормативно-правових актів, чинних на момент встановлення йому групи інвалідності, тобто на підставі Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, обставини щодо чого судом встановлювались та оцінювались вже в межах даної адміністративної справи.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для визнання протиправними дій Міністерства щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975, та, відповідно, для скасування рішення Міністерства від 20 квітня 2018 року у частині відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

З огляду на те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, є похідною вимогою, вона також задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем вчинено дії та прийнято рішення у відповідності до критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.
Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк