Справа № 160/1373/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/1373/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Новошицька О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року (головуючий суддя Юхно І.В.)

у справі №160/1373/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5536-51 від 11.11.2019 р. щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 26 539,26 грн.

Також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки під час їх прийняття відповідачем допущено порушення процедури, а саме порушено строки обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений вкінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. Контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) позивачу не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала. Крім того, позивач з 24.02.2014 року по 30.09.2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Вініл», роботодавцем сплачувався за позивача єдиний соціальний внесок вчасно та в повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державно податкової служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5536-51 від 11.11.2019 року;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач у період часу з 2017 року по 3 квартал 2019 року, за який відповідачем здійснено нарахування єдиного внеску оскаржуваною вимогою від 11.11.2019 року №Ф-5536-51, був найманим працівником, отримував заробітну плату, з якої щомісячно відраховувались суми єдиного внеску не нижче встановленого законодавством розміру. Неврахування відповідачем вказаних сум єдиного внеску, відрахованих позивачем, як найманим працівником, фактично призвело до невірного розрахунку суми, виставленої оскаржуваною вимогою від 11.11.2019 року №Ф-5536-51, відтак спірна вимога є такою, що прийнята за відсутності правових підстав для її прийняття, а тому підлягає скасуванню. Разом з цим зазначив, що вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є передчасною та задоволенню не підлягає. Відтак дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 840,80 грн., суд стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог розмірі 420,40 грн. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд зазначив, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у цій адміністративній справі не підтверджено, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким позов у цій частині задовольнити.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Також, 01.02.2021 року через систему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Фещенко М.Л. до суду апеляційної інстанції подано клопотання про заміну відповідача у справі, просить замінити в порядку правонаступництва Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () правонаступником Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке є територіальним органом на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Посилається на те, що на базі ліквідованого Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () утворено територіальний орган на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке створене 30.09.2020 року про що міститься відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 008085321. Клопотання задоволено, здійснено заміну відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () правонаступником Головне управління ДПС у Дніпропетровській області ().

Колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, що надійшло до суду апеляційної інстанції 02.02.2021 року, оскільки таке клопотання вже задовольнялося, при цьому, в силу ухвали від 13.01.2021 року відповідачу роз`яснена можливість участі в судовому засіданні шляхом проведення відеоконференція (також з використанням власних технічних засобів). Отже відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляд справи, що надало підстави для розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Так, відмовляючи відповідачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції враховувала, що представник відповідача:

- не з`явився в судове засідання 02.12.2020 року (про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином);

- не з`явився в судове засідання 13.01.2021 року (надав клопотання про відкладення розгляду справи, яке задоволено);

- не з`явився в судове засідання 03.02.2021 року (надав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не задоволено).

Оскільки строк розгляду справи в суді апеляційної інстанції обмежений 2-ма місяцями з дня відкриття апеляційного провадження, то колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи вищезазначені обставини, дійшла висновку про неповажність причин неявки представника відповідача в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований 20.10.2004 року як фізична особа-підприємець, про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про фізичну особу-підприємця № 2 002787. Відповідачем на підставі даних інформаційної системи податкового органу 11.11.2019 року прийнято вимогу №Ф-5536-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26539,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції залишив без задоволення вимоги позивача в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., тому позивач звернувся з апеляційною скаргою щодо цієї частини рішення суду першої інстанції.

При цьому, в ході розгляду апеляційної скарги позивач відмовився від частини вимог апеляційної скарги, а саме щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відмова від цієї частини вимог апеляційної скарги прийнята судом апеляційної інстанції та в цій частині закрите апеляційне провадження згідно ухвали від 02.12.2021 року.

Тому, діючи в межах вимог апеляційної скарги, апеляційна скарга розглядається в межах вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в частині витрат на правову допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Матеріалами справи підтверджується, що в позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., в апеляційній скарзі позивач просить задовольнити вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Водночас, в ході розгляду апеляційної скарги, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2500грн.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом

вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм, дає підстави для висновку, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Матеріали справи містять:

- договір про надання правової допомоги №62 від 24.02.2020 року (а.с. 20-21),

- додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2020 року (а.с. 22),

- квитанцію від 15.02.2020 року про сплату витрат на правничу допомогу за загальну суму 5000 грн. (а.с. 37).

При цьому матеріалами справи підтверджується, що позов складено за допомогою адвоката Фещенко М.Л. (а.с. 12), відповідь на відзив також складено за допомогою адвоката Фещенко М.Л. (а.с. 62-71), а також апеляційна скарга та інші заяви, що подані до суду апеляційної інстанції сформовані за допомогою адвоката Фещенко М.Л.

Вказане підтверджує що адвокат ОСОБА_2 дійсно здійснював правову допомогу у даній справі.

Згідно додаткової угоди від 24.01.2020 року адвокат ОСОБА_2 виконав наступні роботи:

- консультація, збирання доказів, підготовка та аналіз законодавства з перспективи

подання до суду позовної заяви щодо скасування боргу за вимогою від 11.11.2019 року «Ф-5536-51 - 1000 грн., 1 година витраченого часу, термін виконання - до 01.02.2020 року;

- написання та оформлення позовної заяви, доданих документів-доказів в Дніпропетровській окружний адміністративний суд, подання до суду - 3000 грн., 3 години витраченого часу, термін виконання - до 03.02.2020 року;

- підготовка, написання та оформлення заперечення на відзив відповідача, подання до суду - 1000 грн., 1 година витраченого часу, термін виконання за датою, визначеною в ухвалі суду.

Всього визначено послуг, які будуть надані станом на 24.01.2020 року, на суму 5000 грн.

Водночас, колегія суддів апеляційної вважає за необхідне зазначити, що в силу вищезазначених норм КАС України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» витрати мають бути співмірними складності справи, а гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зокрема, з цього приводу Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд першої інстанції зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мають бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.

Натомість, суд першої інстанції встановив, що наведена додаткова угода складена 24.01.2020 року (вказано перелік послуг, які підлягають наданню адвокатом клієнту) з визначеним часом, який орієнтовно може бути витрачений адвокатом на надання юридичних послуг позивачу, що викликало у суду першої інстанції сумнів у дійсності здійснення послуг, оскільки додаткова угода від 24.01.2020 року складена до моменту складання та подачі позовної заяви до суду (направлення позовної заяви поштою відбулось лише 31.01.2020 року згідно зі штампом пошти на конверті про направлення позовної заяви), та до моменту складання та подання до суду відповіді на відзив (відзив надійшов до суду 26.03.2020 року, відповідь на відзив - 30.03.2020 року.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що не є обґрунтованим включення адвокатом до наданих послуг у січні 2020 року на стадії до підготовки, складання та подання позовної заяви до суду, послуги з підготовки такої позовної заяви та подання відповіді на відзив, та зазначення кількості затрачених годин на складання та подання таких позовної заяви та відповіді на відзив.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими зазначеннями суду першої інстанції, однак, бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується, що саме адвокат ОСОБА_2 дійсно здійснював правову допомогу у даній справі, а саме: позов складено за допомогою адвоката Фещенко М.Л. (а.с. 12), відповідь на відзив також складено за допомогою адвоката Фещенко М.Л. (а.с. 62-71), а також апеляційна скарга та інші заяви, що подані до суду апеляційної інстанції сформовані за допомогою адвоката Фещенко М.Л., отже надання правової допомоги адвокатом Фещенко М.Л. та сплата позивачем витрат на правову допомогу (а.с. 37) не викликає сумнів.

Водночас, враховуючи вимоги співмірності витрат відносно складності справи, розумності розміру гонорару та витраченого адвокатом часу, а також відсутність заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню в розмін 2500грн.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги згідно яких позивач просив стягнути сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 840,80 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог розмірі 420,40 грн.

Отже, в частині відмови в задоволенні вимог на правничу допомогу, рішення суду першої інстанції слід скасувати та в цій частині прийняти інше рішення про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача з відповідача в розмін 2500грн.

В іншому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу - скасувати та в цій частині постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДПРОУ 44118658) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот гривень).

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 03.02.2021 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 03.02.2021.

Повний текст постанови виготовлено 10.02.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова