Справа № 480/9043/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
01 березня 2021 року Справа № 480/9043/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу в частині,-
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, в якій, з урахування уточнених вимог, просить визнати протиправними та скасувати п.п. 1, 2, 4 Наказу Міністерства юстиції України №1782/5 від 27.05.2020. Ухвалою від 24.12.2020 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі в якості 3-х осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 . Ухвалами суду від 25.01.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, витребувано у відповідача документи та запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо підсудності розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, також просить закрити провадження у справі з огляду на те, що дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Також від 3-ї особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про направлення справі за підсудністю до господарського суду м.Києва, зазначає, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Від позивача надійшли письмові пояснення щодо клопотання відповідача та третьої особи, в яких зазначає, що даний спір стосується правомірності прийнятого рішення відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, відсутній спір про право.
Перевіривши матеріали справи, клопотання відповідача щодо закриття провадження у справі та клопотання 3-ї особи щодо передачі справи за підсудністю до господарського суду м.Києва, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що спірним наказом Міністерства юстиції України від 27.05.2020 №1782/5 "Про задоволення скарги» відповідно до ч. 3 ст. 26, п.п. «а», «г» п.2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень":
"1. Скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 від 18.11.2019 задовольнити у повному обсязі.
2. Скасувати рішення від 29.12.2018 № 44914490, прийняте державним реєстратором Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області Білолюбською Іриною Вікторівною.
3. Тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області ОСОБА_7 строком на 14 (чотирнадцять) днів.
4. Виконання п. 2 наказу покласти на Департамент нотаріату тп державної реєстрації.
5. Виконання пункту 3 наказу покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи»".
Відповідач у відзиві на позов зазначає, що заявлені позивачем вимоги стосуються захисту цивільного права позивача щодо об`єкту нерухомості, при цьому позивач на даний час в межах справи №587/1602/20 просить визнати право власності за таким майном.
У письмових поясненнях 3-тя особа ОСОБА_2 зазначає, що між позивачем та третіми особами існує спір про право, який на даний час ще не вирішено. Зазначає, що ні за позивачем, ні за третіми особами не зареєстровано право власності на майно, це питання є спірним, на даний час позивач та треті особи є лише співвласниками майнових прав колишнього КСП імені Куйбишева, оскільки придбали майнові сертифікати. Апеляційним судом Сумської області від 20.12.2016 в межах справи №587/3020/15-ц було задоволено скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Сумського районного суду Сумської області від 11.11.2016 про визнання права власності на 1/3 корівника молочнотоварної ферми (МТФ) №2 під інвентарним №0204. Судом було встановлено, що 15.09.2016 ОСОБА_1 набув право власності на майновий пай члена КСП, а не право власності на майно. У зв`язку із тим, що між 3-ми особами та позивачем спір про права на спірне майно відбувається не перший рік ОСОБА_2 зазначає, що спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Велика Палата Верховного Суду розглядала справу №826/9341/17, обставини та підстави позову в якій є подібними до справи, що розглядається. У постанові від 29.05.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку:
"Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції".
Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.
Виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається, зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України від 27.05.2020 №1782/5 "Про задоволення скарги». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача, а розгляд позовних вимог приводять до вирішення судом питання про право власності позивача на спірне нерухоме майно, а саме на об`єкт нерухомого майна виробничий будинок (корівник МТФ-2 загальною площею 1786,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами, в т.ч. позивачем, права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права.
За таких обставин, розгляд адміністративної справи окремо щодо лише наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у Єдиному державному реєстрі не будуть співпадати юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує ведення реєстру.
Зважаючи на суттєвість цього ризику, суд вважає, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою права власності.
У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного права власності позивача на об`єкт нерухомого майна, яке на даний час є спірним між позивачем та третіми особами.
За аналогічних обставин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі №826/9341/17 дійшла висновку, що спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №802/385/18-а також зазначено: «Спір про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою було зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь Мін`юсту та державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач чи третя особа вважають їх винними у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про скасування наказу Мін`юсту безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельних ділянок з ПАФ «Вікторія», яка заперечує законність дій державного реєстратора з реєстрації за СТОВ «Подільська зоря» права оренди цих же земельних ділянок. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід вирішувати за правилами господарського чи цивільного судочинства».
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №1840/3241/18.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, суд задовольняє клопотання представника відповідача та закриває провадження у даній справі.
При цьому клопотання 3-ї особи ОСОБА_2 про направлення справи за підсудністю до господарського суду м.Києва задоволенню не підлягає, оскільки згідно норм КАС України не передбачено повноваження суду першої інстанції при закритті провадження направляти справу, яка була відкрита за правилами КАС України, на розгляд іншого суду для розгляду в порядку іншої юрисдикції. В даному випадку, суд у відповідності до ч. 1 ст. 239 КАС України повинен лише роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.
В даному випадку, суд із врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №2-448/2008 провадження №14-236цс19, роз`яснює, що спір між фізичними особами із вимогами щодо майнових паїв у складі пайового фонду КСП розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, суд,
В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про направлення справи №480/9043/20 за підсудністю до господарського суду м.Києва відмовити.
Клопотання представника Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі задовольнити.
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України,3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування п.п. 1, 2, 4 Наказу Міністерства юстиції України №1782/5 від 27.05.2020.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в частині закриття провадження у справі до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.03.2021

Суддя С.М. Гелета