Справа № 380/2243/20
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року справа №380/2243/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Шавель М.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Золотухін О.О.

представника відповідача - Булаш З.В.

представника відповідача - Павлій І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП -НОМЕР_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, площа Генерала Григоренка, 3, м. Львів, код ЄДРПОУ - 40108833) за участю третьої особи - Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" (52070, вул. Сурська, 96, с. Новоолександрівка, Дніпропетровська область) в якому просить суд:

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області № 47 о/с від 17.02.2020 року «По особовому складу»;

Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого юрисконсульта СПЗ ГУНП у Львівській області з 18.02.2020 року;

Стягнути з ГУНП у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2020 року без урахування податків та зборів.

Підставою для звернення до суду з цим позовом слугувала незгода позивача з наказом відповідача № 47 о/с від 17.02.2020 року «По особовому складу». Щодо оскаржуваного наказу № 47 позивач зазначає, що станом на 05.11.2019 року у ГУНП у Львівській області функціонував сектор правового забезпечення. В подальшому, наказом Національної поліції України № 1126 від 05.11.2019 було здійснено організаційно - штатні зміни, відповідно до яких сектор правового забезпечення ГУНП у Львівській області реорганізовано у відділ правового забезпечення ГУНП у Львівській області. У відповідності до даного наказу було ліквідовано 5 посад поліцейських та 1 посада державного службовця та введено 7 посад державних службовців. Вказує, що 5 посад на момент згаданих заходів по реорганізації структури із сектору у відділ не були вакантними, на них проходили службу 4 поліцейських та 1 державний службовець. Також позивач зазначає, що відповідачем було запропоновано позивачу вакантні посади, від яких позивач відмовилася 16.12.2019 року, що зафіксовано в акті № 5128 та станом на 17.01.2020 року перебувала на лікарняному. На думку позивача внаслідок реорганізації у новоствореному підрозділі скорочено штати однак чисельність штатних посад у новому підрозділі не зменшилась, а навпаки - збільшилася на 1 одиницю. При цьому будь - яких змін у функціях підрозділу під час реорганізації сектору у відділ не відбулось, посада на якій позивач проходила службу фактично лише змінила назву з посади «Старший юрисконсульт» на посаду «провідний спеціаліст». Позивач стверджує, що їй не було запропоновано жодної вакантної посади у відділі правового забезпечення ГУНП у Львівській області хоча на момент звільнення у новоствореному підрозділі було 3 вакантні посади.

Крім цього, позивач зазначає, що її безперервний стаж на момент звільнення становить більше 11 років. До Дисциплінарної відповідальності за час проходження служби в ОВС України та Національної поліції України за період з 2008 року по теперішній час не притягалася. Водночас, неодноразово заохочувалася, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Позивач вважає такий наказ протиправним та з метою відновлення порушених прав, позивач звернулася до суду з означеним позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою суду від 23 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21 липня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково - витребувано у Головного управління Національної поліції у Львівській області штатний розпис ГУНП у Львівській області станом на 04.11.2019 , 16.12.2019 та 17.02.2020, а також перелік вакантних посад у ГУНП у Львівській області станом на 04.11.2019 , 16.12.2019 та 17.02.2020; В іншій частині клопотання відмовлено; у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи №380/2243/20 в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи №380/2243/20 в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено - ухвалено проводити судове засідання 13.10.2020 року в режимі відеоконференції за допомогою додатку EasyCon.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року клопотання представника позивача від 16.10.2020 року та 20.10.2020 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено - ухвалено проводити судове засідання 20.11.2020 року в режимі відеоконференції за допомогою додатку EasyCon,

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача та позивача щодо надання дозволу на трансляцію судового засідання у справі №380/2243/20 відмовлено.

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року у задоволенні заяви про відвід судді Кухар Н.А. відмовлено.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням відповіді на відзив.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, де на спростування аргументів позивача, зазначено, що 07 листопада 2015 року в ГУНП створено структурний підрозділ - сектор правового забезпечення, на який покладено повноваження з організації, виконання, координації та контролю правової роботи ГУНП. Згідно з витягом з наказу № 597 о/с від 24.09.2018 року, капітан поліції ОСОБА_1 , працювала на посаді старшого юрисконсульта сектору правового забезпечення ГУНП з 01 жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 року. Відповідач зазначає, про необхідність реорганізації сектору правового забезпечення у відділ із посадами державних службовців і збільшенням штатної чисельності на 1 одиницю, була викликана збільшенням обсягів роботи по правовому забезпеченню діяльності ГУПН у Львівській області та низькою кваліфікацією юрисконсультів, заміщених особами середнього складу поліції, що призводило до виплат ГУНП значних коштів за рішеннями судів. Щодо рівня кваліфікації працівників та недоліків в організації роботи Сектору відповідач повідомляє, що інформація з порушених питань викладена у довідці за наслідками цільової перевірки щодо стану правової роботи Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.11.2019 року проведеної правовим департаментом з 21 по 25 жовтня 2019 року, за результатами якої стан правової роботи в секторі правового забезпечення ГУНП у Львівській області за 2017 -2019 року визнано незадовільним. НП України від 05.11.2019 року було прийнято наказ № 1126 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції». Відповідач стверджує, що 12.12.2019 року телефонним дзвінком усно повідомлено позивача про скорочення всіх посад в секторі правового забезпечення та запрошено з`явитися в управління кадрового забезпечення ГУНП для подальшого вирішення питання щодо працевлаштування, про що було складено акт. Зазначають, що після завершення лікування в ДУ «Територіальному медичному об`єднанні МВС України у Львівській області» ОСОБА_1 , 16.12.2019 року було попереджена про зміни в штатах Головного управління Національної поліції у Львівській області на підставі Наказу НПУ від 05.11.2019 року № 1126. Відповідач стверджує, що позивачу було запропоновано вакантні посади, однак позивач відмовилася від них про що було складено акт від 16.12.2019 року. В подальшому відповідачем повторно було запропоновано позивачу вакантні посади. Також відповідач зазначає, що професійні спілки мають право, а не обов`язок вносити пропозиції пов`язаних з вивільненням працівників. Крім того вказують, що позивач не є членом профспілки Львівської обласної організації професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач вказує, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 який затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Вказують, що Порядок № 260 від 06 квітня 2016 року, є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місця їх служби. Відповідач при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить врахувати довідку № 80/78 від 31.03.2020 року, в якій вказано, що місячне грошове забезпечення становить 11 891, 52 грн., а середньоденний розмір грошового забезпечення в лютому 2020 року (29 календарних днів) становив 11 891, 52 :29 =410, 05 грн.

Відтак, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Позивач подала відповідь на відзив, яка обґрунтовується тим, що на адресу позивача відповідачем разом з відзивом не було надіслано жодного документа - додатка, хоча такі на адресу суду були надіслані (повноваження представника). Також позивач зауважує, що ГУНП у Львівській області не подано на адресу суду інформації про те, скільки саме вакантних посад було ГУНП у Львівській області станом на 15.11.2019 року (дата надходження наказу до ГУНП) 16.12.2019 року (дата ознайомлення позивача із попередженням про можливе наступне вивільнення), 17.02.2020 (дата звільнення позивача) та які вакансії звільнились у період з 15.11.2019 по 17.02.2020 року та які могли б бути запропоновані для можливості подальшого призначення та проходження служби. Позивач у відповіді на відзив звертає увагу на те, що наказ було прийнято 05.11.2019 року, однак довідка на яку покликається відповідач датована 07.11.2019 року (тобто через 2 дні після прийнятого наказу) та подана на доповідь голові Національної поліції України (який приймав рішення щодо оскарженого наказу) лише 26.12.2019 року (тобто майже через 2 місяці після прийнятого рішення), що підтверджується відповіддю Правового департаменту НП України № 49 зі/26/1-2020 від 14.01.2020 року. На думку позивача у довідці перевірки відзначено, що судові справи позивача перебувають у належному організаційному стані, знаходяться у папці, прошиті та пронумеровані, відзиви у справі розгорнуті. Також позивач повідомляє, що комісією не встановлено жодного факту неналежного здійснення позивачем представництва у будь - якій справі, оскільки всі процесуальні документи на адресу суду подавалися вчасно та в повному обсязі, апеляційне та касаційне оскарження рішень здійснювалось у строки визначені законом.

Щодо обрахунку середнього розміру заробітної плати позивач зазначає, що відповідно до п.9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення Національної поліції України та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. На думку позивача ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Порядком та умовами виплати грошового забезпечення Національної поліції України та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 порядок визначення саме середнього заробітку за час вимушеного прогулу не містяться. В такому випадку, у разі якщо питання не врегульовано спеціальним законодавством застосовуються норми загального законодавства.

Третя особа на адресу суду подала пояснення (№ ел. 3344) від 28.04.2020 року, в яких повністю підтримує позовні вимоги позивача. Дані пояснення обґрунтовані тим, що позивача звільнено зі служби в поліції за процедурою скорочення штату, а не внаслідок реалізації дисциплінарного стягнення, пов`язаного з неналежним виконанням службових обов`язків. Зазначають, що ГУНП у Львівській області не було запропоновано позивачу жодної вакантної посади у відділі правового забезпечення ГУНП у Львівській області, хоча на момент її звільнення у новоствореному підрозділі було 3 вакантні посади, які були рівнозначними тій, на якій проходила службу позивач до моменту скорочення її посади. Також зазначають, що позивачу не було запропоновано всі посади, які були вакантні у інших правових підрозділах Національної поліції України, що є обов`язковим, так як такі відповідають її кваліфікації та попередній посаді. Крім того вказують, що відповідачем не було з`ясовано бажання позивача проходити службу в таких підрозділах за межами підпорядкування ГУНП у Львівській області. На думку третьої особи ГУНП у Львівській області не зверталася до Первинної професійної спілки «Прозахисники країни», членом якої є позивач з метою проведення консультацій про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих нас ділків будь - якого звільнення.

Представник третьої особи на поштову адресу суду надіслав пояснення (вх. « 61219 від 18.11.2020 року), де просив позов задоволити з огляду на наступне. Третя особа підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачу не запропоновано жодну вакантну посаду у Відділі правового забезпечення Головного управління НП у Львівській області не зважаючи на те, що на момент її звільнення у новоствореному підрозділі було 3 вакантні посади. При внесенні змін до штату, зважаючи на збільшення штатних посад, не враховано інтереси працівників, які попередньо проходили службу, не враховано переважне право позивача на залишення на роботі в новому органі, не запропоновано посади у новому підрозділі з аналогічними функціями підрозділу, у якому вона проходила службу та не запропоновано всі наявні вакантні посади в Головному управлінні НП у Львівській області та його структурних підрозділах, які є рівнозначними чи нижчими як цього вимагає закон при вивільненні працівника.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причин неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 597 о/с від 24.09.2018 року «По особовому складу» було призначено капітана поліції ОСОБА_1 на посаду старшого юрисконсульта сектору правового забезпечення ГУНП, у порядку переведення. (а.с.14).

Наказом Національної поліції України № 1126 від 05.11.2019 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції. (а.с.15).

16 грудня 2019 року капітану поліції Прокопик Іванні Олегівні старшому юрисконсульту сектору правового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області було вручено попередження про зміни в штатах Національній поліції, можливе звільнення. Дане попередження про зміни в штатах Національній поліції було винесено на підставі наказу Національної поліції України від 05.11.2019 року № 1126 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції України». Позивач з даним попередженням ознайомилася 16.12.2019 року та в розписці зазначила, що вакантні їй не пропонувались.

Одночасно позивачу було запропоновано наступні посади, а саме: слідчий слідчого відділу Галицького ВП ГУНП; старший слідчий слідчого відділу Личаківського ВП ГУНП; старший слідчий слідчого відділу Дрогобицького ВП ГУНП, від яких позивач відмовилася, що підтверджується актом від 16.12.2019 року.

Згідно акту від 17.01.2020 року вбачається, що позивачу було запропоновано наступні посади, а саме: дільничний офіцер поліції відділу превенції Залізничного ВП НУН у Львівській області; інспектор сектору превенції Личаківського ВП ГУНП у Львівській області; старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області; старший інспектор - черговий СППП №4 Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області; старший інспектор з ювенальної превенції сектору превенції Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області (на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 ). В акті було вказано, що позивач від запропонованих посад відмовилася.

Наказом № 47 о/с від 17.02.2020 року Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу " звільнено капітана поліції Прокопик Іванну Олегівну старшого юрисконсульта сектору правового забезпечення ГУПН з 17 лютого 2020 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів».

Згідно з частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580-VIII), у редакції, яка діяла на момент прийняття спірних наказів.

Відповідно до статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади, зокрема: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, зокрема: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за ініціативою поліцейського.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до частини 5 статті 68 Закону № 580-VIII переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

За загальним правилом, під час вирішення адміністративних спорів пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України "Про Національну поліцію". Але, у випадках не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Частина 1 статті 42 Кодексу законів про працю України: (далі - КЗпП України): При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно пунктів 1-3 частини 2 статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Частина 1 статті 77 Закону № 580-VIII: Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Звільнення ж зі служби в поліції у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) не вимагає наявності лише одного рапорту про звільнення поліцейського як єдиної та виключної підстави припинення його служби. В даному випадку необхідний наявний та обґрунтований факт скорочення штатів чи проведення реорганізації в органі поліції.

З викладеного вбачається, що нормами спеціального законодавства врегульовано порядок звільнення поліцейського при скороченні його посади в поліції, які передбачають, що відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію»:

- поліцейський має бути попереджений про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади;

- у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією поліцейський може бути призначений на рівнозначну посаду або нижчу ніж та, на якій перебував поліцейський, за ініціативою керівника та за умови його безпосередньої згоди на таке призначення;

- посада на яку може бути призначений поліцейський має відповідати його досвіду роботи, освітньому рівню, він може бути переведений на іншу посаду залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей, тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» посада вважається вищою, якщо за цією посадою (штатним розписом) передбачено вище спеціальне звання поліцейського.

Тобто, законодавцем визначено єдиний критерій рівнозначної посади в органах поліції, а саме рівнозначна по спеціальному званню поліції.

Як встановлено судом, Національною поліцією України прийнято наказ від 05.11.2019 № 1126 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції». Відповідно до переліку до вище вказаного наказу створено Відділ правового забезпечення і введено посади державної служби.

Суд вважає необґрунтованими пояснення позивача щодо обов`язку відповідача запропонувати їй посади у даному відділі, так як процедура прийняття на роботу державних службовців не передбачає переведення з посади поліцейського, позивач мала можливість взяти участь у конкурсі на зайняття посади державного службовця, однак таким правом не скористалась.

Як встановлено судом позивачу двічі пропонувались вакантні посади, а саме 16 грудня 2019 року та 17.01.2020 року від яких позивач відмовилась.

Суд витребував у відповідача інформацію щодо вакантних посад станом на 04.11.2019, 16.12.2019 та 17.02.2020р. Відповідачем надано інформацію станом на перші числа місяця, та зазначено, що іншу інформацію надати неможливо.

Як вбачається зі Звіту про добір та рух кадрів в Національній поліції України по Головному управлінню НП у Львівській області ( а.с. 202 т.2) станом на 01.12.2019 р. було 449 вакантних посад середнього складу поліції, а саме: 307 у органі досудового розслідування, 48 у кримінальні поліції, 52 у патрульній поліції, превентивній діяльності, 13 в поліції особливого призначення, 29 в інших структурах.

Як вбачається зі Звіту про добір та рух кадрів в Національній поліції України по Головному управлінню НП у Львівській області ( а.с. 60-61 т.5) станом на 01.01.2020 р. було 438 вакантних посад середнього складу поліції, а саме: 307 у органі досудового розслідування, 236 у дізнанні, 55 у кримінальні поліції, 44 у патрульній поліції, превентивній діяльності, 13 в поліції особливого призначення, 14 в інших структурах.

Як вбачається зі Звіту про добір та рух кадрів в Національній поліції України по Головному управлінню НП у Львівській області ( а.с. 203 т.2) станом на 01.02.2020 р. було 328 вакантних посад середнього складу поліції, а саме: 201 у органі досудового розслідування, 166 у дізнанні, 53 у кримінальні поліції, 41 у патрульній поліції, превентивній діяльності, 11 в поліції особливого призначення, 22 в інших структурах.

Судом проаналізовано вищевказане та встановлено, що з 01 грудня 2019 по 01 лютого 2020 у відповідача була велика кількість вакантних посад, які повинні були пропонуватись позивачу.

Суд зауважує, що необхідність здійснення відповідачем пропозиції усіх інших вакантних посад з врахуванням вищевказаних критеріїв випливає з системного аналізу приписів статті 68 Закону № 580-VIII. Так, приписами частини 3 статті 68 Закону № 580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату чи у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Тому, враховуючи гарантований конституційний принцип захисту від незаконного звільнення, Суд підкреслює, що покликання органу поліції на відсутність можливості працевлаштування поліцейського на іншій посаді в органі повинно бути підтверджено належними доказами.

Верховний Суд України в постановах від 17.10.2011 (справа № 21-237а11), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), від 19.01.2016 (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 821/3724/15-а.

В судовому засідання 09 лютого 2021 року було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Позивачу було запропоновано посади, від яких вона відмовилась.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона була присутня при тому як ОСОБА_7 зачитав 17 січня 2020 року Позивачу пропозиції вакантних посад. Після чого ОСОБА_7 сказав ОСОБА_4 скласти акт про відмову позивача від вказаних посад.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суд, що 17 січня 2020 року знаходилась в кабінеті, коли зайшла ОСОБА_1 та почала працювати за комп`ютером. Після чого в кабінет зайшов ОСОБА_7 та почав пропонувати посади Позивачу. Потім в кабінет прийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_8. Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилась, після чого було складено акт про відмову від запропонованих посад.

Свідок ОСОБА_6 повідомив суд, що 17 січня 2020 року в кінці дня позивач була присутня на роботі.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що 17 січня 2020 року після пропозиції вакантних посад ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих вакансій та зазначила, що хоче працювати лише у Відділі правової роботи. Зазначає, що запропонував Позивачу підписати Акт, однак, вона відмовилась, після чого почалась суперечка, ОСОБА_1 захотіла залишити кабінет. ОСОБА_7 повідомив суд, що позивачу було запропоновано 7 посад, які були вакантні та він сам вибирав посади, які б, на його думку, могла б займати позивачка.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача не була дотримана процедура звільнення, доказів надання пропозицій позивачу щодо інших вакантних посад з наданням терміну для визначення і подання відповідного рапорту про призначення із запропонованою посадою не надано, позивачу не були запропоновані всі вакантні посади, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Отже, звільнення є неправомірним, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу підлягають задоволенню з підстав не дотримання процедури звільнення передбаченої ч.3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» .

Посилання відповідача на довідку за наслідками цільової перевірки щодо стану правової роботи Головного управління Національної поліції у Львівській області від 07.11.2019 року, проведеної правовим департаментом з 21 по 25 жовтня 2019 року, за результатами якої стан правової роботи в секторі правового забезпечення ГУНП у Львівській області за 2017 -2019 року визнано незадовільним, суд вважає необґрунтованими, так як така не була підставою для прийняття оскарженого наказу та є неналежним доказом.

Щодо способу поновлення порушеного права позивача, то суд вважає, що поновлення на посаді є належним способом захисту порушеного права.

Приписами ч.2 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

У відповідності до абз.3 п.2 Порядку № 100 збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Порядок № 260 від 06 квітня 2016 року, є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місця їх служби.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління НП у Львівській області про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 17.02.2020 та довідки про доходи за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 32 112,13 грн. (грудень 2020 р. - 19 292,32 грн., січень 2021 року - 12 819,81 грн. ).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 517,93 грн.

Період вимушеного прогулу з 18.02.2020 р. по 18.02.2021 р. - 367 к.днів.

Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 190 080,31 грн. (517,93 грн. х 367 к.днів).

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Розмір заробітної плати за один місяць складає 16 056,10 грн.

Відтак, рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого юрисконсульта СПЗ ГУНП у Львівській області з 18.02.2020 року та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у розмірі 16 056,10 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів правомірності свого рішення, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відтак, стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду було подано наступні документи: договір - доручення про надання правової допомоги від 21.01.2021 року, розрахунок розміру правової допомоги, акт здавання - приймання робіт згідно договору від 21.01.2021 року, дублікат квитанції № 0.0..1 від 12.02.2021 року на суму 5500 грн.

Відповідно до акту здавання - приймання робіт згідно договору від 21.01.2021 року, адвокатом були надані наступні юридичні послуги:

- вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позову, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції (3 год. - 1500 грн.);

- ознайомлення з матеріалами справи (1 год. - 500 грн.);

- участь у судових засіданнях (22.01.2021, 09.02.2021) (7 год. - 3500 грн.)

Загальна вартість наданої правничої допомоги та фактичних витрат становить 5500 грн.

Відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 12.02.2021 року позивачем було сплачено адвокату Золотухіну О.О. витрати на правничу допомогу згідно договору - доручення про надання правової допомоги від 21.01.2021 року в розмірі 5500,00 грн.

Представник відповідача подала заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, де зазначила наступне. Зі змісту Договору - доручення про надання правової допомоги від 21.01.2021 року, вбачається, що Замовник зобов`язується забезпечити Адвоката всім необхідним для виконання даних їй доручення, передбачених даним Договором, у тому числі документами в потрібній кількості примірників. Таким чином, Відповідач не погоджується із витратами в сумі 500 грн. щодо ознайомлення з матеріалами справи. Вказаний Договір підписано 21.01.2020 року відтак, незрозуміло, яка правова позиція могла бути сформована адвокатом, якщо однозначна правова позиція по справі вже була сформована Позивачем. Щодо судового засідання 22.01.2021, то таке не відбулося, відтак, витрати не можуть бути стягнуті з відповідача. Судове засідання 09.02.2021 року мало триваючий характер, спричинений зумисними та свідомими діями Позивача щодо затягування судового розгляду справи. Зауважує, що розрахунок правової допомоги має відповідати складності справі, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Щодо відшкодування витрат на вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позову, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції (тривалістю 03 год. та вартістю 1500 грн.), то суд вважає такі витрати завищеними, оскільки правова позиція вже сформована Позивачем при поданні позовної заяви, адвокатом після вступу у справу не подано додаткових пояснень чи клопотань.

Щодо відшкодування витрат на представництво інтересів клієнта при розгляді Львівським окружним адміністративним судом справи № 380/2243/20 в судових засіданнях 09 грудня та 21 січня грудня, суд зазначає наступне. Судове засідання 02.12.2020 року тривало 20 хв., а 21.01.2021 року - 6 год. Відтак, затрачений час на вказані засіданні склав менше 7 годин як зазначено позивачем.

Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 5500 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи у співмірності до наданих послуг, на переконання суду, становить 4000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 94, 241 -246 КАС України , суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 47 о/с від 17.02.2020 «По особовому складу».

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого юрисконсульта сектору правового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 лютого 2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 190 080,31 (сто дев`яносто тисяч вісімдесят грн. 31 коп.) грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновленні на посаді та стягнення заробітку за один місяць в розмірі 16 056,10 (шістнадцять тисяч п`ятдесят шість грн. 10коп) грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індетифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ).

Третя особа - Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" (52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Новоолександрівка, вул. Сурська, 96, ).

Повний текст рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя Кухар Н.А.