Справа № 360/2729/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2729/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:

1) визнати дії відповідача щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перерахування (нарахування) позивачу, пенсії згідно частини другої статті 13 та статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправними;

2) зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, та провести перерахунок пенсії з 23 квітня 2010 року відповідно до частини другої статті 13 та статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та виплатити всю різницю єдиною сумою з урахуванням інфляції без обмеження граничного розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про перехід на пенсію за вислугу років замість пенсії по інвалідності, та перерахування її згідно з частиною другою статті 13, та статті 15 Закону України № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року.

Відповідач відмовив позивачу, пославшись на те, що перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років не є доцільним.

На підставі зазначеного, позивач вважає, що відповідачем необґрунтовано та з порушенням норм законодавства не здійснено перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та не здійснений перерахунок пенсії.

Ухвалою від 29.07.2020 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 29-30).

Ухвалою від 10.08.2020 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 60-61).

Ухвалою від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (арк. спр. 92-93).

Ухвалою від 15.09.2020 зупинено провадження у справі (арк. спр. 94).

Ухвалою від 08.02.2021 поновлено провадження у справі (арк. спр. 113).

Від ГУ ПФУ в Луганській області 30.09.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262 (далі - Закон № 2262) по лінії Міністерства внутрішніх справ України.

Пенсія по інвалідності згідно Закону № 2262 може призначатися 2 способами (в залежності від розміру та кількості вислуги років): 1. Згідно з пунктом «а» статті 21 Закону № 2262: пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни І групи - 100 процентів, 11 групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); 2. Згідно зі статтею 23 Закону № 2262: призначення пенсій по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років, в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13). Пенсія позивачу призначена у першій спосіб - у розмірі 80% грошового забезпечення. Призначення пенсії позивачу у другий спосіб зменшує відсоток грошового забезпечення при розрахунку пенсії, що впливає на зменшення її розміру.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України № 2262 пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України № 2262 максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2,-95 процентів.

Вислуга років позивача становить - 28 років. При обчисленні позивачу пенсії, виходячи з розміру пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13), розмір процентів відповідних сум грошового забезпечення буде складати 79%: за 20 років - 55%, як особі, звільненій у відставку за віком або за станом здоров`я т за кожен рік понад 20 років - 3% (8 років х 3% = 24%). Таким чином, пенсія позивача розрахована у другий спосіб буде складати 79%, що на 1% менше, ніж та, яку він отримує сьогодні за статтею 21 Закону № 2262.

З огляду на наведене, відповідач зазначає, що позовна вимога щодо здійснення перерахунку пенсії відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Також відповідач вказує, що на час призначення пенсії позивачу та до теперішнього часу відсутня норма, яка передбачала підвищення пенсії за вислугу років інвалідам II групи на 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду в липні 2020 року, хоча ставить питання про порушення своїх прав з 23.04.2010. Позивач був звільнений 23.04.2010, а пенсію отримував лише з 24.04.2020. Таким чином, при належному добросовісному відношенні позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом в межах строку, встановленого КАС України, проте таким правом не скористався. За таких обставин, позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області (арк. спр. 10-11).

Позивач згідно наказу від 23.04.2010 № 145 о/с звільнений у відставку Збройних сил за п.65 «а» (за віком) та йому була призначена пенсія за вислугою років, що підтверджується пенсійним посвідченням від 28.01.2011 № НОМЕР_1 (арк. спр. 14).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (арк. спр. 12).

Відповідно до протоколу ГУ ПФУ в Луганській області від 01.01.2016 позивачу призначена пенсія по інвалідності у розмірі 80% грошового забезпечення як особі з інвалідністю 2 групи, внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 13.02.2012 (арк. спр. 101).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою довільної форми про перерахунок пенсії (арк.спр.17), в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії як отримувачу пенсії за вислугою років з 23 квітня 2010 року, надати довідку про перерахунок пенсії з урахуванням індексації грошових доходів населення, виплатити заборгованість (арк. спр. 17-18).

Листом від 13.06.2019 №8811/03-01 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило позивача, що у разі виявлення бажання перейти на пенсію за вислугу років, розмір пенсійної виплати буде обчислено у розмірі 79 відсотків (без обмежень) від грошового забезпечення при вислузі 28 років (за 20 років - 55 відсотків, як особі, звільненій у відставку за віком або за станом здоров`я та за кожен рік понад 20 років - 3 відсотки (арк. спр. 19).

19.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою довільної форми про перерахунок пенсії, в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років, та перерахувати її згідно з частиною другою статті 13, статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надати довідку про перерахунок пенсії з урахуванням індексації грошових доходів населення, виплатити заборгованість (арк. спр. 20-21).

Листом від 03.12.2019 № 1031/Т-11 ГУ ПФУ в Луганській області на заяву позивача від 19.11.2019 щодо перерахунку пенсії надано відповідь аналогічну за змістом, викладеній у листі від 13.06.2019 № 8811/03-01 (арк. спр. 22).

13.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою довільної форми про перерахунок пенсії, в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років, та перерахувати її згідно з частиною другою статті 13, статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надати довідку про перерахунок (або відмову), виплатити заборгованість (арк. спр. 23-24).

Листом від 09.01.2020 № 1126/Т-11 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило позивача про недоцільність переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років (арк. спр. 25).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІ особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (частина друга статті 1 Закону № 2262-ХІ).

Частиною першою статті 5 Закону № 2262-ХІ визначено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Відповідно до статті 7 Закону № 2262-ХІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 10 Закону № 2262-ХІІ визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 48 Закону № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті. Пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення (стаття 49 Закону №2262-ХІІ).

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Статтею 66 Закону № 2262-ХІІ визначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії; грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону 2262-12; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»; копія паспорта.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України »Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви.

Пунктами 17, 18 Порядку № 3-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Судом встановлено, що позивач з 13.02.2012 отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Із змісту заяв позивача, з якими він звернувся до відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 просив перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та здійснити у зв`язку із цим перерахунок.

ГУ ПФУ в Луганській області за заявами позивача жодного рішення не приймало, відповідь на заяви надані листами, чим порушило положення пунктів 17-18 Порядку № 3-1.

Зважаючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, відповідач мав розглянути заяву позивача відповідно вимог до пунктів 14, 17-18 Порядку № 3-1 та прийняти відповідне рішення про переведення з одного виду пенсії на інший та її перерахунок або відмовити у переведенні та перерахунку.

Суд звертає увагу відповідача, що заяви позивача у довільній формі підлягають розгляду з прийняттям за наслідками розгляду заяв рішення відповідно до пункту 18 Порядку № 3-1. При цьому, рішення повинно містити мотиви з яких виходив орган пенсійного фонду при вирішенні питання про переведення з одного виду пенсії на інший та права на перерахунок, і у разі відмови рішення повинно містити зазначення причин відмови та порядок оскарження рішення.

З відповідей ГУ ПФУ в Луганській області, наданих відповідачем на заяви позивача листами від 13.06.2019 № 8811/03-01, від 03.12.2019 № 1031/Т-11, від 09.01.2020 № 1126/Т-11 вбачається, що вони носять роз`яснювальний та рекомендаційний характер, конкретних підстав відмови у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший не зазначено.

Отже, суд не надає оцінку викладеним у листі доводам позивача та підставам відмови позивачу у переведенні з одного виду пенсії на інший зазначеним у відзиві на позовну заяву, оскільки такі доводи не визначені у відповідному рішенні.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, та враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяв про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перерахунок пенсії, а не з діями щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішення. Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 грудня2019 року без номеру про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перахунок пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402.

У справі, що розглядається, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про переведення з одного виду пенсії та інший та перерахунок пенсії, та які за змістом та вимогами є ідентичними, суд вважає достатнім зобов`язання відповідача розглянути останню заяву позивача про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та її перерахунок від 13.12.2019.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині вимог щодо зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 23 квітня 2010 року та виплатити всю різницю єдиною сумою з урахуванням інфляції без обмеження граничного розміру у даному випадку не відповідають об`єкту порушеного права та не підлягають задоволенню. При цьому, здійсненню перерахунку та виплати заборгованості має передувати прийняття відповідачем рішення про переведення з одного виду пенсії на інший, тому такі вимоги позивача є передчасними.

Доводи відповідача про пропущення строку звернення до суду судом відхиляються з огляду на те, що у даному випадку право позивача порушено внаслідок бездіяльності щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяв позивача, тому у даній ситуації початок перебігу строку звернення до суду слід пов`язувати з листами - роз`ясненнями від органу ПФУ на заяви позивача про недоцільність переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років. Зважаючи, що позивач отримав листи - відповіді від 13.06.2019 № 8811/03-01, від 03.12.2019 № 1031/Т-11, та останній лист від 09.01.2020 № 1126/Т-11, строк звернення до суду не є пропущеним.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місце знаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перерахунок пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перерахунок пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та перерахування (нарахування) ОСОБА_1 , пенсії згідно з частиною другою статті 13 та статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язання перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 23 квітня 2010 року та виплатити всю різницю єдиною сумою з урахуванням інфляції без обмеження граничного розміру відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Захарова