Справа № 460/1906/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1906/19 пров. № 857/11854/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року ( суддя Дудар О.М.., ухвалене в м. Рівне, повний текст складено 12.09.2020) у справі № 460/1906/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, та з наведених в ньому підстав просив: визнати протиправною та скасувати відмову у формі листа від 26.07.2019 щодо розгляду заяви від 25.06.2019 про перерахунок пенсії з урахуванням ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії в повному розмірі, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в частині збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, із урахуванням фактично проведених виплат з 01.07.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування та виплату доплати до пенсії відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ч.3 ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (в зоні гарантованого добровільного відселення) на підставі статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтуванням апеляційної скарги покликається на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску такого строку, при цьому, підстави для його поновлення відсутні. Вказує також, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії, жодних рішень щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії по ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсійним органом не приймалось. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги норми статті 56 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) і відповідно право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1. чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше не вище 85 процентів заробітку. З огляду на вказане підстави для задоволення позивних вимог відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання 15.02.2021 не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився і проживає у смт. Зарічне Рівненської області, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 26.11.1998 Зарічненським РВ УМВС України в Рівненській області, має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 ., перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчислену згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як непрацюючий пенсіонер, призначену відповідно до поданої ним заяви від 03.05.2012.

Як вбачається з матеріалів справи 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75% заробітку, визначеного ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 1 липня 2019 року, та листом від 26.07.2019 №П-779/07.1-59 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зазначеного перерахунку.

Також 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання інформації у виді довідки про розмір виплат його пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2019 (включно), у тому числі сум всіх (будь-яких) її складових, зокрема: доплати до пенсії відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення; додаткової пенсії відповідно до ч.3 ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та на зазначену заяву відповідачем надано відповідь, згідно з якою у період з 01.01.2014 по 31.08.2014 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3 становить 113,88грн, а доплата до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно із ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 10,50грн.

Окрім цього 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання інформації у виді довідки про розмір виплат його пенсії за період з 17.07.2018 по день звернення, у тому числі усіх її складових, включно з доплатою до пенсії відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, та на зазначену заяву позивачу відповідачем було надано відповідь, оформлену листом від 26.07.2019 №П-779/07.1-59, згідно з якою доплата до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно із ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу не встановлена у зв`язку з тим, що зазначену норму виключено на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Колегія суддів з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Стосовно позовних вимог про визнання відмови протиправною і зобов`язання вчинення дій щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з 1 липня 2019 року із врахуванням положень ч.2 ст.56 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (в подальшому Закон №796-XII) в частині збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 2 ст.56 Закону №796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), передбачено, що умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1788-XII або спеціальним Законом №796-XII, та як вірно зазначено судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що позивач обрав умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом №796-XII.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналіз ст.56 Закону №796-XII вказує на те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи. Разом з тим, порядок перерахунку пенсій Законом №1788-XII не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 процент визначеної законом її розрахункової величини.

Як вірно заначено судом першої інстанції, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абз.1 ч.2 ст.28 Закону №1058-IV " встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік, а оскільки ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, то пенсійним органом неправомірно відмовлено у проведені перерахунку з урахуванням доплати до пенсії за понаднормативний стаж, при цьому спірну доплату слід було встановити за понаднормативний стаж 20 років.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про підставність позовних вимог, щодо перерахунку пенсії відповідно до ст.56 Закону №796-XII.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання вчинення дій щодо проведення нарахування та виплати підвищення до пенсії, а також здійснення перерахунку та виплати додаткової пенсії у розмірах і на підставі статей 39, 51 Закону №796-XII за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону №796-XII пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Згідно з положеннями ст.51 Закону №796-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік (далі Закон України №3491-VI) розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік доповнено п.4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26.12.2011.

Отже, Законом України №3491-VІ Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст.39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання п.7 Закону №3491-VІ Кабінет Міністрів України 06 липня 2011 року прийняв постанову №745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, п.1 та 3 якої передбачав інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Згідно з абз.8 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз`яснень Конституційного Суду України можна дійти висновку, що у період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно нарахування та виплата позивачу пенсії проводилася відповідачем у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року пенсія позивачу повинна була нараховуватися та виплачуватися відповідно до положень ст.39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи наведене, колегія суддів щодо позовних вимог за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З 01 січня 2014 року Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік №719-VІІ від 16 січня 2014 року не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст.39, 50, 54 Закону №796-XII. Чинним залишався і Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-XII над підзаконним нормативно-правовим актом, зокрема, Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватися у розмірі та на підставі, визначеному ст.39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України №1622-VІІ від 31 липня 2014 року Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст.ст.20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Таким чином, з 03 серпня 2014 року Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст.39, 51 Закону №796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон України Про Державний бюджет України на 2014 рік в редакції Закону №1622-VІІ був прийнятий пізніше Закону Закону №796-XII, тому саме положення Закону №796-XII та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Отже, в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повинно було нараховувати та виплачувати позивачу пенсію як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру проживаючому в зоні гарантованого добровільного відселення та щомісячної додаткової пенсії за шкоду здоров`ю у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.39, 51 Закону №796-XII, проте не здійснювало таких виплат у відповідному розмірі.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року розмір додаткової пенсії позивача та доплат до пенсії не відповідав вимогам ст.39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що у позовній заяві позивачем заявлено лише вимоги зобов`язального характеру в частині позову щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, а також здійснення перерахунку та виплати додаткової пенсії у розмірах і на підставі статей 39, 51 Закону №796-XII за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, а також нарахування та виплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (в зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 з 17.07.2018.

Одночасно колегія суддів враховує, що ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, про порушення своїх прав позивачу стало відомо з листа відповідача від 26 липня 2019 року, а з позовом ОСОБА_1 звернувся в суд 13 серпня 2019 року, тобто в межах строку, передбаченого ст.122 КАС України. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про порушення позивачем строків подання даного позову.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про наявність двох строкових обмежень стосовно виплат пенсії за минулий час, зокрема, три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини (ч.1 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) та без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Оскільки, як встановлено судом, виплата позивачу пенсії у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року є наслідком протиправних дій суб`єкта владних повноважень, на спірні відносини не поширюється дія строкових обмежень в три роки, передбачених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в тому числі, щодо строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2019 року по справі №608/957/16-а.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.51 цього ж Закону.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (в зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 17.07.2018, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.01.2019 у зразковій справі №240/4937/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/55/18), згідно з яким з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України №6-р/2018 від 17.07.2018, відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення зоні гарантованого добровільного відселення на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Так, як зазначено судом, стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції, чинній до 01.01.2015), передбачала: "Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України."

28 грудня 2014 року прийнято Закон №76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 Розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

В подальшому 4 лютого 2016 року прийнято Закон №987-VIII, який згідно з Прикінцевими положеннями, набрав чинності з 1 січня 2016 року, яким включено до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту: "Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. В даному рішенні Конституційний Суд України вказав, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України №6-р/2018 від 17.07.2018, відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення зоні гарантованого добровільного відселення на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до статті 63 Закону №796-ХІІ, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII (далі Закон №79-VIII), пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №1210). Даною постановою Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.

Відповідно до пункту 15 Порядку №1210 підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону №796-ХІІ, здійснюється в таких розмірах: тим, що проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, - 13,2 гривні; тим, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, - 10,5 гривні; тим, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, - 5,2 гривні.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені положення Закону №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції висновку, що позивач з 17 липня 2018 року має право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ, у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі № 460/1906/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. Я. Макарик
У зв`язку з перебуванням у відрядженні в Національній школі суддів України судді Довгої О.І. в період з 22.02.2021 по 26.02.2021, повне судове рішення складено 01.03.2021р.