Справа № 653/4002/20
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/4002/20
Провадження № 2-а/653/20/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сидоренко Альона Сергіївна до інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кравчука Сергія Олеговича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сидоренко Альона Сергіївна звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2020 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки МАN ТGХ 28.540 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ТАD СLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 )

Вказує, що о 23:00 год. у Вінницькій області, автомобільній дорозі М-12 на 347 км транспортний засіб був зупинений інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Курочкіним В.О., яким було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 810822, за якою ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП., а саме за керування транспортним засобом з напівпричепом ТАD СLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 ) з перевозом сільськогосподарської техніки комбайн шириною більше ніж 2,6 м без відповідного дозволу, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України» та накладено на нього штраф у розмірі 510 гривень.

Після цього в той же день, о 23:21 годині у Вінницькій області, автомобільній дорозі М-12 на 368 км транспортний засіб був зупинений інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Кравчук С.О. та винесено відносно позивача постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3493123.

Вказує, що згідно цієї постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом буксирував напівпричіп, на якому перевозив великогабаритний вантаж ширина якого перевищує зазначену в дозволі, чим порушив п. 22.5 ПДР - порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних транспортних засобів та накладено на нього штраф у розмірі 510 грн.

Наголошує, що в процесі складання постанови в нього не було можливості надати письмові пояснення, із постановою серії ЕАМ № 3493123 категорично не погоджується та вважає її такою, що винесена незаконно, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, висновки, які надав працівник поліції не відповідають обставинам справи, тому вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Вказує, що фактично його вдруге притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Крім того, під час винесення першої постанови працівник поліції мав попередити його про заборону подальшого руху або затримати транспортний засіб, що встановлено ч. 1 ст. 265-2 КУпАП, однак жодних попереджень чи заборони він не отримував, тому продовжив рух, що призвело до неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення вдруге за одне й теж правопорушення.

Також звертає увагу на те, що фактичні дані обставини справи (зокрема фактична ширина вантажу) при оформленні постанови працівником поліції не з`ясовувались, що унеможливлює категорично стверджувати, що він скоїв правопорушення.

Крім того, в обох постановах не зазначено фактична ширина вантажу, що дає підстави дійти висновку, що дана обставина взагалі не з`ясовувалась під час розгляду справи.

При цьому вказує, що здійснював перевезення вантажу відповідно до узгодженого дозволу №2020-02 НГ від 27 листопада 2020 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, за яким він мав право на перевезення вантажу параметри якого не більше, зокрема, ширини - до 3,75 м.

Відповідач не надав належної оцінки наданому, яким передбачено та погоджено рух по автомобільній дорозі М-12, та наклав штраф, проте посилання відповідача на те, що вантаж мав ширину більше ніж зазначена в дозволі є голослівними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, оскільки відповідач не здійснював вимірювання габаритних параметрів вантажу відповідно до чинного законодавства у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу.

Як вбачається з вище вказаного, працівник поліції взагалі не застосовував передбачені чинним законодавством правила проведення габаритно-вагового вимірювання, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів перевищення габаритних параметрів вантажу при яких супровід автомобілем поліції є обов`язковий.

За таких обставин просить суд: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3493123 від 28 листопада 2020 року, винесену інспектором роти № 4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Кравчук Сергієм Олеговичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень та справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, а також відшкодувати судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 1150 грн. 00 коп.

25 січня 2021 року у справі за даним позовом було відкрите спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 286 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а саме 02 лютого 2021 року шляхом направлення на офіційну електронну адресу.

Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Частина 2 ст. 222 КУпАП наділяє працівників патрульної служби повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбаченими ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ухвалі про відкриття провадження по справі, суд запропонував відповідачу Управлінню патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, подати відзив на позовну заяву, а також зобов`язав відповідача в цей же строк надати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Всупереч цього, відповідачем не був поданий відзив та не надані відповідні матеріали, тому суд вирішує справу на основі наявних доказів відповідно до вимог ч. 6 ст. 77 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 810822 від 28 листопада 2020 року, складену у Вінницькій області на автомобільній дорозі М-12 на 347 км о 23 год. 00 хв. інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції Курочкіним В.О. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом МАN ТGХ 28.540 (номерний знак НОМЕР_1 )з напівпричепом ТАD СLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 ) та перевозив сільськогосподарський комбайн шириною більше ніж 2,6 м без відповідного дозволу, чим порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

На ОСОБА_1 постановою накладене адміністративне стягнення - штраф 510 грн.

Відповідно до оскаржуваної наразі постанови, а саме згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3493123 від 28 листопада 2020 року, складену у Вінницькій області на автомобільній дорозі М-12 на 368 км о 23 год. 21 хв. інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Кравчук С.О. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом та буксировав напівпричіп на якому перевозив великогабаритний вантаж, ширина якого перевищує зазначену у дозволі, чим порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

На ОСОБА_1 постановою накладене адміністративне стягнення - штраф 510 грн.

Частиною першою ст. 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно з п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Глава 22 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 встановлює правила перевезення вантажу.

Пункт 22.5 ПДР, порушення якого зазначено в оскаржуваній постанові, встановлює, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м

Зі змісту спірної постанови вбачається, що ОСОБА_1 всупереч встановленим правилам проїзду великогабаритних транспортних засобів здійснював рух автомобільною дорогою М-12 у Вінницькій області із вантажем, ширина якого перевищує зазначену в дозволі.

Позивач, в свою чергу, наголошує на тому, що він здійснював рух з вантажем, параметри якого відповідають наданому йому дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що не було враховано інспектором при винесенні постанови та що під час розгляду справи за фактом адміністративного правопорушення інспектором взагалі не були дослідженні жодні докази, не надана оцінка наданого позивачем дозволу, визначення параметрів вантажу не відбувалось, контроль за цим не здійснювався. Більш того, винесення спірної постанови відбулось фактично через 20 хвилин після винесення першої постанови за те й саме правопорушення, що свідчить про притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що також свідчить про те, що інспектор у випадку наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП повинен був вжити заходи щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та тимчасової затримки транспортного засобу або його доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що не було вжито через що позивач продовжував рух, оскільки вважає, що має на це дозвіл.

Всупереч зобов`язання, відповідач не надав суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, що унеможливлює встановити обґрунтованість та законність рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, слід наголосити, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП та встановленого пунктом 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року порядку розгляду справи поліцейським, під час якого, зокрема, поліцейським оголошується, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З наданого позивачем та дослідженого судом дозволу, виданого відділом безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Національної поліції України № 2020-02 НГ від 27 листопада 2020 року, автомобілю МАN ТGХ 28.540 (номерний знак НОМЕР_1 ) з причепом марки ТАD СLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 ) з вантажем - технікою надано дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні по маршруту, який також включає виїзд на автодорогу М 12 та рух по ній. Параметри транспортних засобів за цим дозволом: ширина - до 3,50 м., довжина - до 23 м., висота - до 4,49 м., загальною вагою - до 46,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - до 12 т, вантаж може виступати за задній габарит ТЗ не більше 3 м.

Строк дії такого дозволу з 28 листопада 2020 року по 27 грудня 2020 року.

Таким чином, позивач, керуючи транспортним засобом, що має дозвіл на участь у дорожньому русі, маючи габаритні параметри, що перевищують нормативні був зупинений інспектором, яким складено постанову за керування транспортного засобу та буксирування напівпричепу, на якому перевозиться великогабаритний вантаж, ширина якого перевищує зазначену в дозволі.

При цьому, спірна постанова не має жодних вказівок на те, яка саме ширина вантажу, яким чином та у який спосіб здійснювалось вимірювання вказаного параметру.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 4 пункту 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 3, 4, 6 Порядку).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

Аналіз наведених норм права дає можливість прийти до висновку, що контроль на відповідність габаритів вантажу певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу.

Всупереч цього, відповідачем не надано жодних доказів дотримання вказаної вище процедури, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу.

За таких обставин, відсутні будь-які данні, що об`єктивно вказують на наявність складу правопорушення за порушення правил щодо перевезення великогабаритних транспортних засобів, в даному випадку, що перевищує габарити, зазначених у дозволі в частині ширини вантажу.

Таким чином, спірна постанова не містить суду жодних фактичних даних, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких можливо встановити порушення позивачем ПДР України щодо правил перевезення вантажу.

Пояснення позивача, який наголошує на тому, що відповідач не здійснював дослідження та аналіз наданого дозволу, не здійснював вимірювання у визначений спосіб, здійснив винесення постанови повторно за одне й те саме правопорушення - відповідачем не спростовані, докази протилежного суду не надані.

Таким чином, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, проте одночасно, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Крім того, відповідач при накладенні адміністративного стягнення, не вжив заходів для забезпечення всебічного повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення всупереч положенням ЗУ «Про Національну поліцію», КУПаП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не врахував достатність та допустимість доказів, наявність вини позивача та без достатніх підстав виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене вище, скоєння ОСОБА_1 оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

Внаслідок цього, оскаржувана постанова, як така, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. на користь позивача.

Крім того, позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 1150 грн.

З приводу цього слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження обґрунтованості та вартості понесених витрат позивач надав: копію договору про надання правничої допомоги № 11 від 30 листопада 2020 року між ним та адвокатом ОСОБА_2 , пунктом 3 якого сторони визначили вартість послуг за договором про надання правничої допомоги у сумі 1150 грн;, копію рахунку-фактури від 30 листопада 2020 року на суму 1150 грн., що складається з вартості консультації, узгодження правової позиції та оскарження постанови про адміністративне правопорушення; копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 30 листопада 2020 року по сплату вказаних коштів, копію акту виконаних робіт (послуг) від 07 грудня 2020 року та детальний опис наданих послуг.

Суд зазначає, що надані позивачем документи, фактичний обсяг витрат на професійну правничу допомогу, які позивач сплатив, підтверджено належними та допустимими доказами на загальну суму 1150 грн., яка відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

Враховуючи також те, що відповідно до ч. 7 ст. 142 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та те, що відповідачем таке клопотання заявлене не було, суд вважає за необхідним стягнути з Департаменту патрульної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1150 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сидоренко Альона Сергіївна до інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кравчука Сергія Олеговича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3493123 від 28 листопада 2020 року, винесену в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, МФО 820172, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 00 коп., що загалом становить 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова