Справа № 640/11869/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Київ № 640/11869/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДепартаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправним та скасування наказу,
Представники сторін:

Пр-к позивача, Бабіч О.І. ;

Пр-к відповідача, Червонописька Л.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.05.2020 № 124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, дану справу розподілено на суддю Григоровича П.О.

Ухвалою від 03.02.2021 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

Замовником будівництва ОСОБА_1 через електронний кабінет відповідача подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), від 28 лютого 2020 року № КВ 96 на об`єкт «Капітальний ремонт нежитлової будівлі (літ. «Б») на АДРЕСА_1 у Подільському районі м. Києва», які зареєстровано автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

У повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), від 25 лютого 2020 року № КВ 74 зазначено: вид будівництва - капітальний ремонт, проектна документація розроблена ТОВ «Ко Проджект» під керівництвом головного інженера проекту Кульбовського І.Т. та затверджена наказом замовника будівництва 2 грудня 2019 року; містобудівні умови та обмеження не видаються згідно пункту 5 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2017 року №289 (реконструкція споруд та інженерних мереж, у тому числі допоміжних виробництв, що належать підприємствам, без перепрофілювання та зміни зовнішніх геометричних параметрів); загальна площа об`єкта відповідно до проектної документації - 609,30 кв. м, загальна площа нежитлових приміщень об`єкта будівництва - 960,00 кв. м.

Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 18 травня 2020 року № 064-2345 звернувся до Департаменту ДАБІ з проханням провести перевірку будівельного майданчику за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердити правочинність та відповідність проведення робіт з посиланням на нормативні документи.

У результаті дослідження доданих до листа Департаменту міського благоустрою документів, відповідач встановив, що площа будівлі складає 960 кв. м, а власниками нежитлової будівлі є ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_4 (1/2 частина) на підставі договорів купівлі-продажу від 17 жовтня 2017 року та 27 лютого 2017 року відповідно.

Водночас, лише одним з співвласників будівлі - ОСОБА_1 , як замовником будівництва, подавалася та затверджувалася проектна документація та ним одноособово подавалася декларація про готовність до експлуатації об`єкта будівництва.

За висновками відповідача, оскільки ОСОБА_1 відповідно до Реєстру є власником лише 1/2 частини вищезазначеного об`єкта будівництва, тобто не володів на законних підставах усім нежитловим приміщенням, він не міг бути одноособовим замовником будівництва даного об`єкта та відповідно не міг затверджувати проектну документацію. Із зазначеного відповідач вважає, що замовником будівництва затверджено проектну документацію, розроблену в порушенням норм законодавства всупереч вимог статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 23 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Також відповідачем встановлена невідповідність зазначеної у різних документах площі приміщення, а саме: 960,00 кв. м, 609,30 кв. м., 646,30 кв. м, а також оформлення позивачем права власності на об`єкт будівництва 17 жовтня 2017 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року, чим, на його думку, позивач вводить в оману суд та інші державні органи.

У підтримку своєї позиції відповідач посилається на лист Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 17 березня 2020 року № 65/18/1811, адресованого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в якому повідомляється про пожежу 29 вересня 2019 року у нежитловій будівлі у АДРЕСА_1 , внаслідок якої знищено та пошкоджено конструктивні елементи цегляної будівлі та металево-каркасну прибудову, яка вигоріла повністю, а також на лист Подільського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 1 жовтня 2019 року № 27/2360, в якому підтверджується факт пожежі, що сталася 26 вересня 2019 року в прибудові до недіючої господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 , лист Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 7 квітня 2020 року № 106-2675 та звернення депутата міської ради Назаренка В .

Разом із тим, передумовою виникнення спірних правовідносин стало те, що відповідачем видано оскаржуваний наказ від 21 травня 2020 року № 124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року №КВ 96 щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю зазначеного наказу, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення про скасування права на початок виконання будівельних робіт, затверджене Наказом від 21.05.2020 №124, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами, як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, як дослівно зазначено в спірному наказі відповідача, він прийнятий на підставі листа Департаменту міського благоустрою ВО КМР (КМДА) від 18.05.2020 №064-2345 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2019 №№182350413, 182349853.

В той же час, відповідно до листа Департаменту міського благоустрою ВО КМР (КМДА) від 18.05.2020 №064-2345 (а.с.80 том 1), зазначено, що Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської (КМДА) розглядає звернення ОСОБА_4 (другий співвласник спірної будівлі) щодо видачі контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з початком виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1.

Як наслідок, Департамент в листі просив відповідача провести перевірку будівельного майданчику, підтвердити правочинність та відповідність проведення робіт з посиланням на нормативні документи та проінформувати Департамент.

Додатками до Листа були правовстановлюючі документи на нежитлову будівлю і проект капітального ремонту нежитлової будівлі.

Пунктом 15 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно - будівельного контролю.

Слід зазначити, що Наказ відповідача від 21.05.2020 №124 не дає змоги встановити, в чому конкретно полягає виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

В той же час, як вказав відповідач в касаційній скарзі та що було підставою для направлення справи на новий розгляд:

1) позивач у скасованих повідомленні та декларації зазначив недостовірну інформацію, яка є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, вказавши, що здійснюється капітальний ремонт, а тому видача містобудівних умов та обмежень не потрібна відповідно до пункту 5 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2017 року № 289. Однак, зі змісту проектної документації вбачається виконання позивачем робіт, які передбачають зміну зовнішніх геометричних параметрів конструкції, а тому такі роботи не підпадають під ознаки капітального ремонту, а відповідно до пункту 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» є реконструкцією, а тому проведення таких робіт потребує видачі містобудівних умов та обмежень;

2) виявлені порушення мають очевидний характер, а саме - розбіжність площі приміщень, що зазначена у проектній документації (609,30 кв. м), загальна площа нежитлових приміщень об`єкта будівництва, що зазначена у повідомленні про початок виконання будівельних робіт (960,00 кв. м) та площа, зазначена у декларації про готовність об`єкта до експлуатації (646,30 кв. м);

3) відсутність у замовника документів, що підтверджують право власності на другу частину будівлі;

4) рішення приватних нотаріусів, на підставі яких зареєстровано право власності на вказане приміщення, скасовано наказом Міністерства юстиції України від 2 жовтня 2020 року № 3454/5.

У контексті наведеного, зазначені обставини розцінюються судом наступним чином.

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 826/17201/17 висловлена наступна правова позиція: «Суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.

Однією з вимог, яка ставиться процесуальним законом до рішення будь-якого суб`єкта владних повноважень, є його (рішення) обґрунтованість (п.3 ч.2 ст.2 КАСУ).

Оскільки відповідачем у спірному рішенні не обґрунтовано, в чому конкретно полягає виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, приймаючи до уваги те, що подальші письмові пояснення відповідача містить більш широке тлумачення підстав для скасування права на початок виконання будівельних робіт, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ від 21.05.2020 не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.2 КАСУ, а отже, таке рішення не можна вважати правомірним через його необґрунтованість.

Разом з тим, на виконання приписів Верховного Суду в частині з`ясування всіх обставин по справі, які незалежно від мотивації спірного наказу, мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (частина п`ята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно частини дев`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

За правилами статті 26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію). При цьому реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на нього.

Як встановлено судом, замовником будівництва ОСОБА_1 через електронний кабінет відповідача подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 28 лютого 2020 року № КВ 96 на об`єкт «Капітальний ремонт нежитлової будівлі (літ. «Б») на АДРЕСА_1 у Подільському районі м. Києва».

Одним із доводів відповідача є те, що вказані повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстровані замовником через електронний кабінет автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру, а тому з даного приводу Департаментом ДАБІ будь-якого рішення не приймалось, що виключає висновки про те, що оскаржуваним наказом суб`єкт владних повноважень скасував своє раніше прийняте рішення. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 22-3 Закону України «Про містобудівну діяльність» електронний кабінет є компонентом електронної системи, який забезпечує електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг. Електронний кабінет призначений для подання та отримання документів у електронній формі, зокрема, пов`язаних з отриманням права на виконання підготовчих та будівельних робіт та прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Механізм функціонування, завдання та функціональні можливості електронного кабінету у сфері містобудівної діяльності визначаються Порядком функціонування електронного кабінету у сфері містобудівної діяльності, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 2 грудня 2019 року № 285 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 12 грудня 2019 року за № 1238/34209 (далі - Порядок № 285).

Згідно пункту 4 розділу І Порядку № 285 подання через електронний кабінет електронних документів для надання/отримання адміністративних послуг, визначених підпунктами 1-10 пункту 3 цього розділу, внесення до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів здійснюються автоматично у день їх надходження.

Відповідно до підпунктів 11-13 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 285 завданнями електронного кабінету, зокрема, є автоматична перевірка програмними засобами електронного кабінету повноти даних у поданих суб`єктом звернення електронних документах для отримання послуги щодо декларативних процедур у будівництві; автоматичний контроль наповненості та підтвердження цілісності електронних документів; автоматична реєстрація і внесення відповідних відомостей (даних) до реєстру.

Механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт визначається Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 466).

Згідно абзацу другого пункту 13 Порядку № 466 у разі подання повідомлення через електронний кабінет внесення до реєстру інформації, зазначеної у повідомленні, здійснюється в день його надходження автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

В аналогічному порядку здійснюється реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Зокрема, абзацом третім пункту 18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року № 750), визначено, що у разі подання декларації через електронний кабінет перевірка повноти даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру під час її заповнення замовником. Реєстрація декларації шляхом внесення до реєстру даних, зазначених у декларації, здійснюється автоматично у день її надходження.

З огляду на зазначене, суд робить висновок про те, що реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, поданих замовником через електронний кабінет, здійснюється в автоматичному порядку за допомогою програмних засобів.

Водночас, пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

При цьому пунктом 3 розділу І Порядку № 285 визначено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю через електронний кабінет надають такі послуги, зокрема: реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1); реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Крім того, пунктом 7 розділу І цього ж Порядку передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України забезпечує функціонування електронного кабінету (отримання, створення, перегляд, обробку, розгляд, опрацювання, відправлення, передання, використання, внесення інформації, документів, відомостей (даних) до електронного кабінету та надання пропозицій щодо удосконалення роботи електронного кабінету).

Зі змісту статей 5, 7 та 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вбачається, що електронна форма документу з обов`язковими реквізитами має таку ж юридичну силу, що документ, утворений у письмові формі, крім випадків визначених законом.

При цьому за змістом абзацу другого частини першої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги можуть надаватися в електронній формі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Отже, оскільки реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації через електронний кабінет замовника здійснюється у результаті надання органом ДАБІ адміністративної послуги у сфері містобудування в електронній формі, то відповідно рішення про таку реєстрацію, прийняте в автоматичному порядку за допомогою програмних засобів, є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, а тому такий акт вичерпує свою дію фактом виконання.

Зокрема, у даному випадку з моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт вважається такою, що вичерпала свою дію. При цьому реєстрація права власності є підставою вважати, що декларація про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта також вичерпала свою дію.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 2 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 5 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17.

Як підтверджується матеріалами справи, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96 позивачем зареєстровано право власності на об`єкт будівництва «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 літ «Б».

Вказана обставина, на переконання суду, є додатковою підставою вважати, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки скасовує раніше прийняті суб`єктом владних повноважень рішення, які вичерпали свою дію їх виконанням.

Водночас надаючи правову оцінку доводам відповідача в частині того, що наказом Міністерства юстиції України від 2 жовтня 2020 року № 3454/5 скасовано реєстрацію права власності, здійснену на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96, суд зазначає наступне.

Так, зазначена обставина виникла під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а отже не могла бути підставою для прийняття спірного наказу.

Посилання відповідача на наведену обставину підлягають відхиленню, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Разом з тим, на виконання вимог Верховного Суду в цій частині, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2020 №640/21960/20, яке наразі не набрало законної сили, наказ Міністерства юстиції України від 2 жовтня 2020 року № 3454/5 скасований, як протиправний.

Оскільки рішення по справі №640/21960/20 не набрало законної сили, є можливість дійти висновку, що правомірність наказу Міністерства юстиції України від 2 жовтня 2020 року № 3454/5 в судовому порядку не підтверджена, а отже доводи відповідача в цій частині є недоречними.

Водночас, на виконання вимог Верховного Суду, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне перевірити наявність підстав для скасування Департаментом ДАБІ реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96 щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 літ «Б» без проведення перевірки, а саме, чи були виявлені Департаментом ДАБІ недостовірні дані у зареєстрованих повідомленні про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації такими, що дають підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом:

1) якщо об`єкт збудований на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети;

2) без відповідних документів, що дають право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту;

3) з істотним порушенням будівельних норм і правил, у разі скасування містобудівних умов та обмежень;

4) чи були такі порушення очевидними, зокрема, в частині наявності розбіжності у зазначені в повідомленні, декларації та витягу з реєстру права власності площі об`єкта будівництва;

5) наявності у позивача права здійснювати капітальний ремонт/реконструкції всього об`єкта будівництва, якщо він фактично є власником лише частини відповідної будівлі;

6) чи відповідають будівельні роботи відповідно до проектної документації ознакам капітального ремонту.

Стосовно питання будівництва об`єкта на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Як зазначено в Повідомленні про початок виконання будівельних робіт (а.с.69 том 1) і Декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.73 том 1), позивачем здійснювався саме капітальний ремонт нежитлової будівлі.

Дані обставини також підтверджуються Висновком експерта №2864-20 Дніпропетровського НДІ судових експертиз (а.с.248 том 1), в якому сказано, що фактично виконані будівельні роботи відносяться до переліку робіт з капітального ремонту.

Аналіз наведеної норми в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що позивачу для здійснення капітального ремонту не потрібно було надавати відповідачу документ, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою.

При цьому, під час розгляду справи відповідачем не спростовано та з посиланням на належні і допустимі докази не доведеного того, що позивачем здійснювались будь-які інші будівельні роботи окрім капітального ремонту.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що позивачем не дотримано зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівництва, судом відхиляються, як безпідставні та не обґрунтовані, оскільки відповідно до того ж експертного звіту (ст.11 звіту, а.с.248 том 1), зазначено, що відповідно до Проекту капітального ремонту існуючої будівлі, капітальний ремонт відбувається в рамках геометричних розмірів існуючого будинку.

Будівельні роботи, які виконані на об`єкті будівництва, на час дослідження відповідають будівельним роботам, зазначеним в проектній документації (ст.8 Звіту, а.с.246 том 1).

Стосовно здійснення позивачем будівельних робіт без відповідних документів, що дають право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, суд зазначає наступне.

Стаття 34 Закону № 3038 передбачає, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Як встановлено вище, позивачем було подано та зареєстровано у встановленому порядку повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Таким чином, позивач здійснював будівельні роботи у відповідності до документа, погодженого органом державного архітектурно-будівельного контролю та передбаченого діючим в Україні законодавством, який дає право на виконання такого виду робіт.

З приводу наявності у позивача належно затвердженого проекту, суд зазначає наступне.

Листом Департаменту міського благоустрою до відповідача надавався проект капітального ремонту нежитлової будівлі (а.с.80 том 1). Належним чином засвідчена копія Проекту також наявна в матеріалах справи (а.с.111-132 том 1).

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на користь того, що Проект будівництва не був належним чином затверджений.

В той же час, суд приймає до уваги висновок судового експерта (ст.11 Звіту, а.с.248 том 1), де вказано, що виконані будівельні роботи відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у сфері будівництва.

На переконання суду, є очевидним, що у випадку коли будівельні роботи відповідають вимогам нормативно-правових актів у сфері будівництва, такі роботи виконані в тому числі на підставі належним чином затвердженого проекту.

В частині приписів Верховного Суду щодо необхідності встановлення обставин істотного порушення будівельних норм і правил, слід зазначити, що внаслідок не проведення відповідачем перевірки позивача, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач здійснював капітальний ремонт будівлі із порушеннями будівельних норм і правил.

Стосовно доводів Верховного Суду в частині наявності розбіжності у зазначені в повідомленні, декларації та витягу з реєстру права власності площі об`єкта будівництва, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Дійсно, відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав №182350413, №182349853 (а.с.85-87 том 1), позивачем придбано та зареєстровано на праві спільної часткової власності Ѕ спірної нежитлової будівлі загальною площею 960 кв.м.

Як зазначає представник позивача, при придбанні нерухомості позивачем не здійснювалось обміру загальної площі будівлі, внаслідок чого приватним нотаріусом при реєстрації права власності до реєстру була внесена інформація про загальну площу будівлі, яка відображена в технічному паспорті на об`єкт нерухомості.

Спір про те, що загальна площа будівлі станом на 2017 рік становила 960 кв.м. між сторонами відсутній, оскільки відсутні будь-які докази, які могли б підтвердити інше.

Як наслідок, в Повідомленні про початок виконання будівельних робіт, на підставі даних Державного реєстру речових прав позивачем і відображено інформацію про те, що загальна площа приміщень становить 960 кв.м. (а.с.71 том 1).

У той же час, передумовою проведення позивачем капітального ремонту будівлі стали обставини пожежі, яка мала місце на спірному об`єкті нерухомості, що підтверджує лист Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 17 березня 2020 року № 65/18/1811, адресованого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в якому повідомляється про пожежу 29 вересня 2019 року у нежитловій будівлі у АДРЕСА_1 , внаслідок якої знищено та пошкоджено конструктивні елементи цегляної будівлі та металево-каркасну прибудову, яка вигоріла повністю, а також на лист Подільського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 1 жовтня 2019 року № 27/2360, в якому підтверджується факт пожежі, що сталася 26 вересня 2019 року в прибудові до недіючої господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 , лист Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 7 квітня 2020 року № 106-2675 та звернення депутата міської ради Назаренка В .

Як пояснив представник позивача, до моменту пожежі будівля мала у своєму складі 960 кв.м. нежитлових приміщень, хоча після здійснення капітального ремонту загальна площа нежитлових приміщень становила 646,30 кв.м., про що власне також було зазначено в декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.77 том 1).

На підставі даної декларації до Державного реєстру речових прав і була внесена інформацію про загальну площу нежитлового приміщення яка становить 646,30 кв.м. (а.с.10 том 1).

Як пояснив представник позивача, при заповненні Повідомлення про початок виконання будівельних робіт була допущена описка в загальній площі та зазначено 609,30 кв.м. (а.с.70 том 1), в той час як в дійсності мала бути зазначена площа на рівні 646 кв.м.

На переконання суду, вказана обставина жодним чином не може свідчити на користь того, що спірний об`єкт нерухомості має ознаки самочинного будівництва, оскільки висновком судового експерта підтверджено, а відповідачем з посиланням на будь-які належні і допустимі докази не спростовано той факт, що будівництво було здійснено у відповідності до будівельних норм, а отже, є можливим дійти висновку що позивач не міг мати умислу у зазначенні недостовірних даних в Повідомленні, відтак зазначення останнім площі в 609,30 км.м. є опискою, яка не впливає на суть спірних правовідносин.

Стосовно сумніву відповідача щодо наявності у позивача права здійснювати капітальний ремонт/реконструкції всього об`єкта будівництва, якщо він фактично є власником лише частини відповідної будівлі, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що відповідно до Договору від 29.11.2019 про участь у будівництві та передачу функцій замовника (а.с.147-150 том 1), ОСОБА_4 (сторона-1) і позивач (стьорона-2) погодили особливості спільної участі у капітальному ремонті будівлі, в рамках яких позивачу, серед іншого, були передані всі функції замовника, тощо.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки винесений відповідачем наказ є необґрунтованим, а станом, як на дату винесення спірного наказу, так і станом на дату розгляду даної справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, були відсутні належні і допустимі докази того, що відремонтована будівля є самочинним будівництвом, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 травня 2020 року №124 «Про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації», яким скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 лютого 2020 року № КВ 74 та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28 лютого 2020 року № КВ 96 щодо об`єкта будівництва: «Капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_2 ».

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-В, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.02.2021.

Суддя П.О. Григорович