Справа № 240/13142/20
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13142/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

26 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року (м. Житомир, 06 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України Житомирській області щодо неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті її грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді судді - стаж роботи терміном 25 років 1 місяць 28 днів, відповідно до розрахунку трудового стажу на посаді судді наданого Сьомим апеляційним адміністративним судом; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді, при призначенні, нарахуванні та виплаті, не врахованих відповідачем, 3 роки 11 місяців 24 дні - роботи на посаді судді, всього 25 років 1 місяць 28 днів, визначеного у розрахунку стажу, наданого Сьомим апеляцій адміністративним судом; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області щодо визначення при призначенні, нарахуванні та виплаті їй, судді у відставці, розміру відсотків грошового утримання судді у відставці 52% замість 90% від його грошового утримання, за стаж роботи на посаді судді 25 років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити їй при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати їй пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити їй виплату пенсії як особі з інвалідністю 3 групи, пов`язаної з наслідками авар на ЧАЕС - з липня 2020 року; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати їй грошового утримання судді у відставці не у повному розмірі та не з моменту звернення за призначенням грошового утримання; зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити різницю грошового утримання судді у відставці починаючи з 07.07.2020 в розмірі 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020; допустити до негайного виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді судді - стаж роботи терміном 25 років 1 місяць 28 днів, відповідно до розрахунку трудового стажу на посаді судді наданого Сьомим апеляційним адміністративним судом; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді Охрімчук І.Г., при призначенні, нарахуванні та виплаті, не врахованих відповідачем, 3 років 11 місяців 24 днів - роботи на посаді судді, всього 25 років 1 місяць 28 днів, визначеного у розрахунку стажу, наданого Сьомим апеляцій адміністративним судом; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо визначення при призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 судді у відставці розміру відсотків грошового утримання, за стаж роботи на посаді судді терміном 25 років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити позивачу при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 60% від грошового утримання позивача, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020 та виплатити недоплачену суму; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати позивачу пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити позивачу виплату пенсії як особі з інвалідністю 3 групи, пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС - з липня 2020 року та здійснити виплату недоотриманої суми. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач Указом Президента України № 846/98 від 05.08.1998 призначена на посаду судді Олевського районного суду Житомирської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України №1205-VІ від 18.09.2003 позивач обрана на посаду судді Олевського районного суду Житомирської області безстроково.

Указом Президента України № 423/2007 від 18.05.2007 призначена на посаду заступника голови Олевського районного суду Житомирської області.

Постановою Верховної Ради України № 3153-VІ від 17.03.2011 позивач обрана на посаду судді Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Указом Президента України № 296/2018 від 28.09.2018 позивач переведена до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Встановлені факти, підтверджуються копією трудової книжки доданою до матеріалів.

05.06.2020 позивач подала до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення з посади судді Сьомого апеляційного адміністративного суду у відставку, за результатами розгляду якої Вища рада правосуддя прийняла рішення про звільнення позивача з вказаної посади.

Наказом голови Сьомого апеляційного адміністративного суду № 108-к від 06.07.2020 позивача було виключено із штату суду з 07.07.2020.

14.07.2020 позивач, за допомогою порталу Пенсійного фонду України, в електронному вигляді, подала заяву про призначення, як судді у відставці, грошового утримання, відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII).

Розпорядженням щодо призначення грошового утримання позивачу призначено грошове утримання судді в розмірі 52 відсотка від її грошового утримання, викладеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, проте з його розміром позивач не погоджується, у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом своїх соціальних прав.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Статус судді у відставці визначений розділом X Закону № 1402-VIII.

Статтею 142 вказаного Закону передбачено підстави для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання, а право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надається лише у разі досягнення такою особою пенсійного віку.

Як свідчить копія наказу №108-к від 06.07.2020, яка міститься в матеріалах справи позивача виключено зі штату Сьомого апеляційного адміністративного суду з 07.07.2020 у зв`язку із поданням заяви про відставку та при недосягненні пенсійного віку віці визначеного Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (48 років), що підтверджується копією паспорту.

Що стосується позовної вимоги стосовно зарахування до стажу роботи на посаді судді, при призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання не врахованих відповідачем 3 років 11 місяців 24 дні - роботи на посаді судді, слід зазначити наступне.

Положеннями ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З матеріалів справи встановлено, що на момент призначення позивача на посаду судді (05.08.1998) питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

За змістом ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

В силу абз. 2 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною 2 ст. 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Таким чином, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Водночас, спірні правовідносини виникли також з приводу зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Так, зміст архівної довідки Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № О-222/167 від 01.06.2020, виданої позивачу, вказує на те, що позивач наказом №113-С від 05.09.1991 була зарахована студентом 1-го курсу денного факультету №1 (слідчо-прокурорський) Української юридичної академії на денну форму навчання з 01.09.1991. При цьому, відповідно до наказу №58-С від 13.04.1992 позивач переведена на 1 курс заочного факультету у зв`язку із сімейними обставинами з 10.04.1992 та згідно з наказом №15-С від 11.02.1997 відрахована з Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у зв`язку із закінченням навчання і отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста.

Відтак, позивач навчалася у вищому навчальному закладі на денній формі навчання у період з 01.09.1991 до 10.04.1992, половина якого (3 місяці 20 днів), на підставі викладених норм підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання. Вказане також підтверджується розрахунком стажу, здійсненим Сьомим апеляційним адміністративним судом.

Крім того, до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розрахунку Сьомого апеляційного адміністративного суду відноситься робота на таких посадах: юриста секретаріату Олевської районної Ради народних депутатів (у період з 01.09.1991 до 10.04.1992), завідуючої юридичним відділом секретаріату Олевської районної державної адміністрації (у період з 05.01.1996 до 26.08.1998), судді Олевського районного суду Житомирської області (у період з 28.08.1998 до 06.05.2011), судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (у період з 10.05.2011 до 30.09.2018), судді Сьомого апеляційного адміністративного суду (у період з 01.10.2018 до 07.07.2020).

Отже, встановлені обставини підтверджують факт того, що стаж роботи, який дає позивачу право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років 1 місяць 28 днів, з яких 21 рік 10 місяців 8 днів - робота на посаді судді; 3 роки - трудової діяльності за юридичною спеціальністю до призначення на посаду судді; 3 місяці 20 днів - половина строку стаціонарного навчання.

При цьому, відповідачем безпідставно наведений стаж роботи позивача, здобутий не на посаді судді, при призначенні щомісячного довічного утримання не зараховано, враховано лише стаж роботи на посаді судді - 21 рік 2 місяці 4 дні.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській щодо визначення стажу роботи на посаді судді позивача є протиправними.

Відносно позовної вимоги стосовно відсоткового розміру призначеного щомісячного грошового утримання, слід вказати наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Розмір суддівської винагороди визначається ст.135 Закону №1402-VIII.

Частиною 2 ст.135 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

У відповідності до п.2 ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного.

Підпунктом 4 п.24 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, п.23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами) - виключений з 01.01.2020 на підставі пп.16 п.1 розділу I Закону № 193-IX від 16.10.2019.

Тобто, з 01.01.2020 працюючі на відповідній посаді судді отримують однакову суддівську винагороду, незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання.

Також п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачалося, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Положення п.25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 с.126 Конституції України).

Водночас, відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий пп.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Тобто, при призначенні позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці (призначення здійснено в липні 2020 року) відповідач повинен керуватися ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.

В свою чергу, під час розгляду даної справи судом встановлено, що стаж роботи, що дає позивачу право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років 1 місяць 28 днів, а тому із врахуванням частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно становити 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, в тому числі 50% встановлених Законом за 20 років роботи на посаді судді та 10% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років (5 років х 2%).

Враховуючи викладене, позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити позивачу при призначенні, нарахуванні та виплаті грошового утримання судді у відставці, розмір відсотків грошового утримання судді у відставці - 90% від її грошового утримання, визначеного у довідці Сьомого апеляційного адміністративного суду № 02.08-34/44 від 07.07.2020 підлягає частковому задоволенню в розмірі 60 відсотків.

Що стосується позовної вимоги, стосовно визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення виплати позивачу пенсії як особі з інвалідністю пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС та зобов`язання поновити позивачу виплату такої пенсії як особі з інвалідністю 3 групи слід зазначити таке.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому законом «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12. 2016.

Грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення, про що зазначено Конституційним судом України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5 ст.142 Закону 1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 142 Закону №1402-VІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 2 статті 142 Закону №1402-VІ передбачено, що при досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відтак, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором особи на умовах, визначених Законом №1058-IV настає лише при досягненні суддею віку, встановленого частиною 1 статті 142 Закону №1402-VІ.

Аналізуючи викладене, слід звернути увагу, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон №1402-VІ.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №635/4299/17.

Як вказує представник відповідача у відзиві, позивачу надавалося право вибору отримувати пенсію на умовах, визначених зазначеним Законом №1058-IV (пенсію по інвалідності, яку отримувала позивач у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності з 21.03.2008) або за її вибором щомісячне довічне грошове утримання, при цьому позивач обрала щомісячне довічне грошове утримання.

Проте, така позиція відповідача є необґрунтована, оскільки право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором особи на умовах, визначених Законом №1058-IV настане лише при досягненні позивачем віку, встановленого частиною 1 статті 142 Закону №1402-VІ. На час призначення щомісячного довічного утримання позивачу було повних 48 років.

Тому, слід відмітити, що не може бути підставою для припинення пенсії по інвалідності, призначення щомісячного грошового утримання, так як призначення такого грошового утримання судді не являє собою перехід з одного виду пенсії на інший, у разі недосягнення особою пенсійного віку встановленого Законом №1058-IV.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.