Справа № 215/491/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 березня 2021 р. Справа № 215/491/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Нововоронцовського РС УДМС в Херсонській області (пров. Кооперативний, 4, смт. Нововоронцовка, Херсонська область, 74200) про зобов`язання виплатити суму грошових збитків, суму неотриманої вигоди та моральної компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою, в якій просить:

- зобов`язати Нововоронцовський РС УДМС в Херсонській області виплатити фактичні затрати, викликані неправомірними діями працівника - 22619,55 грн;

- зобов`язати Нововоронцовський РС УДМС в Херсонській області виплатити неотриману вигоду - 147000 грн у повному обсязі;

- зобов`язати Нововоронцовський РС УДМС в Херсонській області виплатити моральну компенсацію у розмірі 805000 грн. у повному обсязі.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.02.2021 року у справі №215/491/21 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Нововоронцовського РС УДМС в Херсонській області про зобов`язання виплатити суму грошових збитків, суму неотриманої вигоди та моральної компенсації передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

25.02.2021 року матеріали справи №215/491/21 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року, справа №215/491/21 була розподілена головуючому судді Віхровій В.С.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі суд враховує, що згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом встановлено, що позивачем заявлено позовну вимогу про зобов`язання Нововоронцовського РС УДМС в Херсонській області виплатити фактичні затрати, викликані неправомірними діями працівника, неотриману вигоду, моральну компенсацію. Ціна позову, з пояснень позивача, включає в себе відшкодування усіх затрат, які понесла позивачка через неправомірні дії відповідача, та моральну компенсацію. Зокрема, сума, заявлена до виплати складається з: витрат на поїздку з фактичного місця проживання у Дніпропетровській області до відділення ДМС у Херсонській області; з відвідувань смт. Нововоронцовка; з комісії банку під час оплати судового збору; з оплати судового збору; відвідування м. Херсон для забезпечення явки у приміщення Херсонського окружного адміністративного суду; оренда подобово квартири, харчування, переміщення по м. Херсон; витрати на юридичні консультації та юридичну допомогу під час складання позовів до суду, клопотання, відповіді на відзив; витрати на відвідування приватного медичного центру «Мама»; суми придбання ліків; неотриманої вигоди із заробітної плати, яку позивачка могла отримати, якби працювала; заробітної плати чоловіка за ті дні, які він не працював через неправомірні дії представників ДМС; моральної компенсації за ризик загрози життю через неможливість звернення до лікарні; відібране право на материнство та батьківство; відібране право на проявлення голосу на місцевих виборах; відібране право на працю; позбавлення права на комфортне життя; порушення честі та гідності людини; душевні страждання, нерви та терпіння; часткове позбавлення права на контактування з людьми.

За змістом ч. 5 ст. 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Аналогічний правовий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 803/3/18.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, статтею 56 Конституції України, статтями 1173 та 1174 ЦК України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що незважаючи на той факт, що вимоги позивачки стосуються шкоди, завданої їй суб`єктом владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватись судом цивільної юрисдикції, оскільки не поєднаний із визнанням протиправним рішення, на підставі якого така шкода заподіяна.

Таким чином, розгляд вказаної справи має здійснюватись місцевим судом в порядку цивільної юрисдикції.

Додатково, суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Місцезнаходженням Нововоронцовського РС УДМС в Херсонській області визначено пров. Кооперативний, 4, смт. Нововоронцовка, Херсонська область, 74200.

Таким чином, позовна заява має бути пред`явлена до місцевого суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на смт. Нововоронцовка Херсонської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви (ч. 2 ст. 170 КАС України).

Частиною 6 ст. 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд роз`яснює, що з відповідними позовними вимогами позивач має звернутись до місцевого суду в порядку цивільного судочинства, територіальна юрисдикція якого поширюється на смт. Нововоронцовка Херсонської області.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нововоронцовського РС УДМС в Херсонській області про зобов`язання виплатити суму грошових збитків, суму неотриманої вигоди та моральної компенсації.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної позовної заяви віднесено до повноважень місцевого суду в порядку цивільного судочинства, територіальна юрисдикція якого поширюється на смт. Нововоронцовка Херсонської області.

Позовну заяву з усіма доданими до неї документами повернути позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова