Справа № 240/13/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

25 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: Пасічник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про зупинення дії наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 позивач до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якій просив:

- зупинити дію наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №768/09 від 20.11.2020 про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Житомирську філію державного підприємства "Національні інформаційні системи відновити доступ до Єдиних та Державних реєстрів, а саме: Державний реєстр речових прав на нерухоме майно: Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів; Спадковий реєстр; Державний реєстр обтяжень рухомого майна: Єдиний реєстр довіреностей; Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Державний реєстр актів цивільного стану громадян.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що тимчасове блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не позбавляє її можливості здійснювати інші нотаріальні дії, для яких не потрібний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідач вказує, що оскаржуваний наказ №768/09 від 20.11.2020 жодним чином не перешкоджає приватному нотаріусу виконувати свої зобов`язання перед Державою у вигляді сплати податків, адже приватні нотаріуси сплачують податки з реально отриманого доходу.

Отже, на думку відповідача, під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції фактично вирішено справу по суті, оскільки, не дивлячись на виявлені порушення позивач продовжує свою діяльність з усіма випливаючими з цього наслідками правого характеру, чим порушено норми матеріального права.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судове засідання позивач не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що подану заяву про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви обґрунтовано тим, що наказ Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №768/09 від 20.11.2020, дію якого просить зупинити заявник, містить очевидні ознаки протиправності дій та рішень суб`єкта владних повноважень та порушення прав та свобод приватного нотаріуса.

Заявник зауважує, що Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) встановлена лише одна із складових підстав анулювання свідоцтва зазначена в підпункті «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» - це порушення нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, але друга складова - «завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян» встановлена не була, що свідчить про протиправність дій щодо внесення на розгляд до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України подання з пропозицією про анулювання належного заявнику свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8679 виданого Міністерством юстиції України.

Окрім того позивач, акцентує увагу суду, що суб`єктом владних повноважень, при винесенні наказу №768/09 від 20.11.2020 не було проаналізовано та взято до уваги той факт, що ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі №400/3400/20 на підставі якої було сформовано та направлено подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, оскаржується приватним нотаріусом ОСОБА_1 у апеляційному порядку, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №400/3400/20.

Вказані дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо звернення до Міністерства юстиції України із поданням про анулювання свідоцтва про право на зайняття заявником нотаріальною діяльністю, на думку заявника, без належних на те підстав, призвели до винесення незаконного та протиправного наказу, у зв`язку із чим, приватний нотаріус ОСОБА_1 вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про ймовірність ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, що є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у адміністративному провадженні.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про нотаріат" №3425-XII визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно ч.4 вказаної статті згадуваного Закону передбачено, що нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8679 від 26.12.2011 є приватним нотаріусом.

Проте, Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції направлено подання до Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відповідно до підпунктів «е», «з» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 (далі - Закон № 3425-XII) та винесено наказ "Про зупинення приватної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " № 768/09 від 20.11.2020, яким вирішено зупинити нотаріальну діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_1 по Житомирському міському нотаріальному округу з 21.11.2020 до вирішення питання Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату по суті, але не більш як на шість місяців.

Як вказує заявник, зверненням із вищевказаним поданням суб`єктом владних повноважень слугувала окрема ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі №400/3400/20, якою встановлено системні порушення закону з боку приватного нотаріуса ОСОБА_1 під час вчинення виконавчих написів за кредитними договорами.

У зв`язку з цим, при вирішенні питання щодо позбавлення особи права на працю, суб`єктом правозастосування, яким в разі подання до суду заявником позовної заяви щодо оскарження наказу про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності буде Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), необхідно ретельно зважити обставини справи та прийняти збалансоване рішення, яке врахує будь-які несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів людини і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Позбавлення права на здійснення діяльності приватного нотаріуса переслідує ціль усунення від виконання обов`язків не кваліфікованої або недоброчесної особи. При цьому шкода від такої діяльності має бути належно обґрунтованою та переважати суспільний інтерес щодо здійсненні діяльності таким нотаріусом.

Як зазначає заявник у поданій заяві про забезпечення позову, Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) мотивує необхідність звернення із вищевказаним поданням тим, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 вчинялися виконавчі написи без врахування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 згідно з якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 в частині доповнення перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

На підтвердження своєї позиції, суб`єкт владних повноважень посилається на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі №400/3400/20, якою встановлено системні порушення закону з боку приватного нотаріуса ОСОБА_1 під час вчинення виконавчих написів за кредитними договорами.

Водночас, з матеріалів, доданих заявником до заяви про забезпечення позову, окрема ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі №400/3400/20 оскаржується ОСОБА_1 в апеляційному порядку, зокрема ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою заявника.

Також, як зазначено у заяві про забезпечення позову, приватний нотаріус Житомирською міського нотаріального округу ОСОБА_1 має намір звернутися до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький про визнання дій протиправними та скасування індивідуального акту.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив, що правомірність спірного наказу буде досліджуватися під час судового розгляду (при реалізації наміру заявника щодо подання позову до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) стосовно оскарження наказу № №768/09 від 20.11.2020), однак вказаний наказ має правовим наслідком позбавлення приватного нотаріуса можливості та права на працю, а також здійснювати повноваження, визначені законодавством з моменту його прийняття.

Натомість, при винесені вказаного наказу щодо зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1 фактично позбавлено можливості отримувати дохід від його професійної діяльності, пов`язаної також із доступом до єдиних та державних реєстрів.

Водночас, у приватного нотаріуса є зобов`язання як перед державою у вигляді сплати податків, так і щодо сплати заробітної плати та орендної плати, не зважаючи на фактичне зупинення його діяльності. Втім, іншою оплачуваною роботою позивач займатись не може, окрім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що наведеним позивачем обґрунтуванням заяви про забезпечення позову та доданими до нього письмовими доказами, доведено, що невжиття заявлених у заяві заходів забезпечення позову в частині зупинення дії наказу №768/09 від 20.11.2020 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач мав намір звернутися до суду.

Також, при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Заходи забезпечення адміністративного позову, про які у просить заявник, в частині зупинення дії наказу №768/09 від 20.11.2020 відповідають предмету позову, який має намір подати заявник, в той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вжиття заходу забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення дії наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_1 " №768/09 від 20.11.2020, позаяк не вжиття такого заходу призведе до ускладнення або неможливості поновлення порушених прав та інтересів заявника, у разі задоволення позову, який має намір подати останній.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб у цій частині, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту.

Задоволення заяви позивача у вказаний спосіб є співмірним заявленим позовним вимогам. В даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів, виходячи із конкретних обставин даної справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали, додані ОСОБА_1 до заяви, не містять доказів блокування Житомирською філією державного підприємства "Національні інформаційні системи доступу приватного нотаріуса до єдиних та державних реєстрів. Поряд з цим, зупинення дії вищевказаного наказу має мати наслідком автоматичне розблокування доступу до єдиних та державних реєстрів.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 березня 2021 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.