Справа № 855/15/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/15/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Степанюка А.Г.,

суддів: Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Кандидат у народні депутати України ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з позовом до Центральної виборчої комісії (далі - Відповідач, ЦВК) про зобов`язання ЦВК відмовити у реєстрації кандидатом у народні депутати України ОСОБА_2 , 1969 року народження, висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі №87 на проміжних виборах народних депутатів України 28.03.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висування для реєстрації кандидатом у народні депутати України ОСОБА_2 має ознаки виборчої технології «двійників», яка вводить в оману виборців під час голосування та має своїм наслідком спотворення результатів волевиявлення громадян. Зазначає, що на відміну від Позивача, який веде активну політичну діяльність, ОСОБА_2 такою діяльністю взагалі не займається. Стверджує, що в силу положень ст. 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» та ст. 2 Закону України «Про вибори народних депутатів України» ЦВК, до основних завдань якої належить вжиття заходів щодо забезпечення вільного формування та виявлення волі виборців і недопущення дій, спрямованих на її спотворення, вправі відмовити у реєстрації такої особи кандидатом у народні депутати України. Підкреслює, що положеннями Виборчого кодексу України не передбачено вичерпного переліку підстав для відмови реєстрації кандидата у народні депутати України. Наголошуючи на правильності обраного способу захисту, зазначає, що за вказаних обставин реєстрація ОСОБА_2 кандидатом у народні депутати України порушуватиме пасивне виборче право ОСОБА_1 , оскільки виборці при голосуванні будуть помилково зазначати іншу, ніж Позивач, особу в бюлетені.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2021 року відкрито провадження у справі, встановлено Відповідачу строк на подачу відзиву на позов, витребувано докази і встановлено строк для їх подання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.03.2021 року. Крім того, указаною ухвалою залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача (далі - Третя особа, ОСОБА_2 ).

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що станом на час звернення до суду із вказаним позовом ЦВК не приймалося жодних рішень з питань реєстрації ОСОБА_2 кандидатом у народні депутати України, будь-яких доказів порушення Відповідачем прав Позивача матеріали справи не містять, а покладення на ЦВК обов`язку відмовити у реєстрації ОСОБА_2 кандидатом у народні депутати України є втручанням у дискреційні повноваження державного органу.

Пояснень щодо позовних вимог від Третьої особи не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав, наголошуючи на його необґрунтованості.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Постановою ЦВК від 27.11.2020 року №522 призначено проміжні вибори народного депутата України в одномандатному виборчому окрузі №87 (Івано-Франківська область) на неділю, 28.03.2021 року.

Крім того, постановою ЦВК від 09.02.2021 року №46 зареєстровано ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України, висунутого Політичною партією «За майбутнє», в одномандатному виборчому окрузі №87 на проміжних виборах народних депутатів України 28.03.2021 року.

У свою чергу, 25.02.2021 року ОСОБА_2 у порядку самовисування подано заяву про реєстрацію кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі №87 на проміжних виборах народних депутатів України 28.03.2021 року.

27.02.2021 року ОСОБА_1 подано до ЦВК скаргу, в якій останній просив, зокрема, перевірити документи, передбачені ст. 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України», подані ОСОБА_2 , а також відмовити в реєстрації його кандидатом у народні депутати України.

Листом від 28.02.2021 року №21-36-947 ЦВК повідомила ОСОБА_1 про залишення скарги без розгляду, оскільки вона оформлена без дотримання вимог статті 110 Закону України «Про вибори народних депутатів України» та п. 6 Порядку розгляду скарг виборчими комісіями з виборів народних депутатів України, затвердженого постановою ЦВК від 31.07.2012 року №133.

Вважаючи, що можлива реєстрація ЦВК ОСОБА_2 кандидатом у народні депутати України порушує пасивне виборче право ОСОБА_1 та може призвести до спотворення результатів волевиявлення громадян, останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про вибори народних депутатів України», «Про Центральну виборчу комісію».

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Згідно пп. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Виборчого кодексу України, який набрав чинності 01.01.2020 року, визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Кодексом, зокрема, Закон України «Про вибори народних депутатів України» (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 10-11, ст. 73 із наступними змінами), крім положень щодо організації та проведення проміжних виборів і заміщення народних депутатів України, обраних у загальнодержавному виборчому окрузі, повноваження яких достроково припинені, що діють до наступних чергових або позачергових виборів народних депутатів України.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Закону України «Про вибори народних депутатів України» (далі - Закон), який регламентує порядок проведення виборів народних депутатів України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів у народні депутати України, та який був чинний на момент проведення виборів народних депутатів України у 2019 році.

Пунктом 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначають, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів у народні депутати України в порядку, встановленому законом.

Приписи статті 106 Закону визначають, що у разі дострокового припинення повноважень депутата, обраного у одномандатному окрузі, Центральною виборчою комісією в порядку, встановленому цим Законом, призначаються проміжні вибори депутата.

Проміжні вибори депутата в одномандатному окрузі проводяться в останню неділю шістдесятиденного строку з дня опублікування рішення про їх призначення. Утворення виборчих комісій, висування і реєстрація кандидатів у депутати та інші виборчі процедури проводяться в порядку, встановленому цим Законом з особливостями, передбаченими у статті 107 цього Закону.

Положеннями ч. 10 ст. 107 Закону передбачено, що подання документів до Центральної виборчої комісії для реєстрації кандидатів у депутати розпочинається на наступний день після опублікування Указу Президента України про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України або рішення Центральної виборчої комісії про призначення виборів і закінчується за тридцять днів до дня голосування. Реєстрація кандидатів у депутати закінчується за двадцять п`ять днів до дня голосування.

Згідно ч. 6 ст. 59 Закону Центральна виборча комісія не пізніш як на п`ятий день з дня прийняття документів, передбачених частинами першою або другою статті 55 цього Закону, приймає рішення про реєстрацію кандидата у депутати в одномандатному окрузі або про відмову в його реєстрації.

Отже, рішення щодо реєстрації особи кандидатом у народні депутати України ЦВК зобов`язана прийняти не пізніш як на п`ятий день з дня прийняття документів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про реєстрацію кандидатом у народні депутати України ОСОБА_2 звернувся 25.02.2021 року. У свою чергу, на момент звернення до суду із вказаним позовом (28.04.2021 року) ЦВК не було прийнято рішення з питань реєстрації Третьої особи кандидатом у народні депутати України.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що саме до виключних (дискреційних) повноважень Центральної виборчої комісії належить питання реєстрації кандидатів у народні депутати України, що включає у себе як прийняття рішення про реєстрацію так і прийняття рішення про відмову в реєстрації. Вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації особи кандидатом у народні депутати України закріплений у ст. 60 Закону, положення якого, як вже було підкреслено раніше, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім іншого, згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п. 10).

У свою чергу, згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На момент звернення до суду із вказаним позовом предмет перевірки адміністративним судом відсутній, оскільки жодного рішення, дій чи бездіяльності з приводу спірних правовідносин ЦВК не прийнято або не вчинено чи не допущено. Разом з тим, покладення судом на Відповідача обов`язку вчинити конкретно визначені дії до моменту закінчення строку прийняття ним рішення з питання реєстрації Третьої особи кандидатом у народні депутати України є формою втручання у дискреційні повноваження ЦВК, що, як було підкреслено вище, не узгоджується з основними завданнями адміністративного судочинства та перебуває поза межами компетенції адміністративного суду, окресленими ст. 245 КАС України.

У розрізі наведеного суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний спосіб захисту, у розумінні Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, право кожної особи на звернення до суду у випадку, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси є беззаперечним та не може бути піддане сумніву. Водночас, визначені такою особою способи захисту або інші способи, які самостійно можуть визначатися судом, на переконання судової колегії, повинні передусім відповідати підставам позову та його змісту.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Разом з тим, наведеним приписам статті 9 кореспондують положення ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №9901/153/20, постанови Верховного Суду від 23.02.2021 року у справі № 826/12456/18, від 17.02.2021 року у справі №815/310/17, від 16.02.2021 року у справі №320/950/19, від 28.01.2021 року у справі №815/1067/17).

З урахуванням наведеного, оскільки будь-яких доказів вчинення будь-яких дій, прийняття рішень, чи допущення бездіяльності щодо ОСОБА_1 з боку ЦВК на момент звернення до суду із вказаним позовом Позивачем не надано, а покладення на Відповідача обов`язку вчинити конкретно визначені дії до вирішення останнім питання щодо реєстрації ОСОБА_2 кандидатом у народні депутати України було б прямим втручанням у дискреційні повноваження державного органу, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 273 КАС України суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп. 5 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання заяви про забезпечення позову складає 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2021 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

З огляду на викладене стягненню з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає сума судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви (2 270 х 0,4) та 681,00 грн. (2 270 х 0,3), що разом складає 1 589,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законами України «Про Центральну виборчу комісію» та «Про вибори народних депутатів України», ст. ст. 2, 4, 5, 139, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 278 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду за наступними реквізитами: рахунок отримувача - UA0026001; отримувач - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); ; код банку МФО 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 256), судовий збір у розмірі 1 589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржене безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель

Головуючий суддя Степанюк Анатолій Германович

Судді: Епель Оксана Володимирівна

Губська Людмила Вікторівна