Справа № 440/7911/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7911/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми про визнання бездіяльності протиправною та визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка Станіслава Васильовича у виконавчому провадженні ВП №59294642 з виконання виконавчого листа №440/405/19, виданого 03.06.2019 Головою Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченком С.О.;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка Станіслава Васильовича від 25.09.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №59294642 при примусовому виконанні виконавчого листа №440/405/19, виданого 03.06.2019 Головою Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченком С.О.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

28.12.2020 ОСОБА_1 /надалі також позивач; ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми про визнання бездіяльності протиправною та визнання протиправною та скасування постанови.

Підставою звернення до суду з цим позовом є твердження позивача про порушення відповідачами - суб`єктами владних повноважень його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Ухвалою суду 04.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в зв`язку з невідповідністю її вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

14.01.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 04.01.2021.

Ухвалою суду від 19.01.2021 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

29.01.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 19.01.2021.

Ухвалою суду від 01.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7911/20. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи сторін

Позивач стверджував про протиправність оскаржених ним рішень та дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Вказував, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у ВП №59294642 щодо примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 по справі №440/405/19. Зазначав, що після відкриття ВП №59294642 державний виконавець не виконав свого обов`язку щодо роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків як учаснику виконавчого провадження і не вчинив дії, що були б спрямовані на примусове виконання судового рішення, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", в т.ч. статтями 8, 10 цього Закону, не надіслав копії листів, повідомлень, постанов та інших процесуальних документів. Державним виконавцем безпідставно застосовано абзац 3 частини третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, адже судове рішення у справі №440/405/19 може бути виконано без участі боржника, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

11.02.2021 до суду надійшов відзив від відповідача, у якому представник заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. Зазначав, що державним виконавцем проведено всі можливі та необхідні заходи примусового виконання передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Вказував, що у статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік надсилання документів виконавчого провадження, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження надсилаються адресатам простим поштовим відправленням крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Зазначав, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з цим позовом. А в постанові Другого апеляційного адміністративного суд увід 23.05.2019 у справі №440/405/19 зобов`язань щодо вчинення дій з майном не зазначено.

Фактичні обставини, встановлені судом

03 червня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/405/19 /а.с.40/, згідно якого Другий апеляційний адміністративний суд, розглянувши 23.05.2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, постановив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати.

06.06.2019 року від ОСОБА_1 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшла заява вх. № 02.330-4847 /а.с.29/, в якій він просив прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №440/405/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 03 червня 2019 року.

06.06.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59294642 на підставі виконавчого листа №440/405/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 03 червня 2019 року /а.с. 111/, пунктом 2 якої зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №10967/08.2-19 від 26.06.2019 року /а.с.112/ повідомлено ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області про те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно рішення суду здійснюється з урахуванням вимог постанови КМУ від 22.08.2018 №649. Додавали до листа копії розрахунку на доплату пенсії, копію перерахунку пенсії, витягу із системи ПВП ДКГ /а.с. 112-115/.

02.07.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про накладення штрафу ВП №59294642 /а.с.117-118/, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, штраф у розмірі 5100,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

06.09.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про накладення штрафу ВП №59294642 /а.с.119-120/, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, штраф у розмірі 10 200,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем до Головного управління Національної поліції в Полтавській області надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №59294642 (вих.№02.3/2474 від 24.09.2019 року) /а.с.110/.

25.09.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенком Станіславом Васильовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59294642 /а.с. 123-124/, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №440/405/19, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 04 жовтня 2019 року, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" .

Не погодившись з постановою закінчення виконавчого провадження ВП №59294642 від 25.09.2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, що підлягають застосуванню

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року /далі - Закон № 1404-VІІІ/.

Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою та пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, судове рішення є виконаним з моменту вчинення боржником дій у спосіб та в порядку, які встановлені у виконавчому документі.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Висновки щодо правозастосування

Як встановлено вище зазначеними фактичними обставинами справи, 03 червня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/405/19 /а.с.40/, згідно якого Другий апеляційний адміністративний суд, розглянувши 23.05.2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, постановив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати.

Судовим розглядом встановлено, а органом пенсійного фонду у своєму листі від 26.06.2019 відповідачу визнано, що виплата пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №№440/405/19 здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року /далі - Порядок №649/, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктами 3-6 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктами 10 та 11 Порядку №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

На виконання приписів Порядку №649 Головним управлінням ПФУ в Полтавській області внесено інформацію щодо судового рішення від 23.05.2019 року у справі №440/405/19 у підсистему Реєстр судових рішень (РСР) під реєстраційним номером №136 із зазначенням заборгованості в сумі 358129,65 грн, що підлягає виплаті позивачу.

Крім того, позивач стверджує, що отримавши листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.10.2020 №1600-0302-8/54469 від дізнався, що борг згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 становить 358129,65 грн.

Таким чином, органом пенсійного фонду дійсно вживалися заходи по виконанню судового рішення, проте на момент прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2019 ВП № 59294642 судове рішення залишилось невиконаним у повному обсязі.

Водночас суд зауважує, що рішення у справі №440/405/19 є рішенням зобов`язального характеру, адже ним зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії. У вказаному рішенні не визначено суму пенсії, яка належить до виплати позивачу.

А тому під час його виконання не підлягають застосуванню приписи Закону України "Про виконавче провадження" що стосуються примусового стягнення за рахунок майна боржника, такі як виявлення, опис, арешт майна, арешт коштів, що знаходяться на рахунках тощо, адже конкретна сума заборгованості у рішенні суду не визначена.

З огляду на викладене доводи позивача про обов"язок вчинення таких дій державним виконавцем в межах ВП №59294642 суд вважає безпідставними.

З приводу оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 370 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Крім того, у справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа "Сук проти України" та інші).

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 березня 2020 року у справі № 750/11948/17 Верховним Судом сформульовано висновок, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не можуть вважатись достатнім вчиненням виконавчих дій.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Аналогічна правові висновки визначені в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №619/562/18.

Враховуючи наведене, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №59294642 від 25.09.2019 року винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального та повного виконання судового рішення.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59294642 від 25.09.2019 року підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка Станіслава Васильовича у виконавчому провадженні ВП №59294642 з виконання виконавчого листа №440/405/19 - суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 вказує, що державним виконавцем було допущено бездіяльність у виконавчому провадженні ВП №59294642, адже він не вчинив дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, не надіслав йому копії листів, повідомлень, постанов та інших процесуальних документів.

Однак ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не зазначив, які саме дії не було вчинено виконавцем при виконанні рішення суду у справі №440/405/19 та яких саме документів позивач не отримав від відповідача. В цій частині його позовні вимоги є неконкретизованими та про них позивач у позові говорить загальними фразами.

Необхідно відзначити, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

У суду відсутні повноваження самостійно визначати предмет спору, оскільки це процесуальне право належить лише позивачу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, оскільки предмет позову в цій частині є невизначеним, підстави для його задоволення в цій частині відсутні.

А тому позов підлягає задоволенню частково.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом, про пропуск яких вказував відповідач у відзиві, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 25.09.2019 та, як стверджує відповідач, направлялася на адресу ОСОБА_1 у вересні 2019 року.

Разом з тим, як пояснив позивач, про спірну постанову він дізнався, коли на його вимогу державний виконавець надав йому копії матеріалів ВП №59294642, а саме 21.12.2020. Представником відповідача доказів протилежного суду не надано, як і не надано доказів надіслання позивачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №59294642 у вересні 2019 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 28.12.2020, тобто в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України.

А тому твердження відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом є безпідставними. Оцінку цьому надано судом при прийнятті рішення про відкриття провадження у справі та підстав змінити цю оцінку з огляду на доводи відповідача, викладені у відзиві, суд не знаходить.

Розподіл судових витрат

Згідно зі частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог частково, судові витрати позивача належить розподілити шляхом стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка Станіслава Васильовича від 25.09.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №59294642 при примусовому виконанні виконавчого листа №440/405/19.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Шевяков