Справа № 360/279/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/279/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 26.08.2020 № Головного управління ДПС у Луганській області про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 7381,52 грн, застосованих за затримку на 909, 909 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 36907,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2020 отримав податкове повідомлення-рішення від 26.07.2020 № . Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач, 08 вересня 2020 року, направив на адресу Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення за № 1282. 15 грудня 2020 року позивач отримав відповідь від ДПС України, якою скаргу залишено без задоволення. З облікової картки вбачається, що по податковій декларації з податку на прибуток підприємства № 25.02.2015 зараховано надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску платіжне доручення від 05.09.2017 № 3/1 у розмірі 38711,55 грн, при цьому зазначеною сумою в порушення статті 131 ПК України в першу чергу зменшено боргу по пені нарахованої у минулих роках з 04.12.2013 по 20.12.2018 у розмірі 5,46 грн та за період з 01.10.2013 по 20.01.2018 у розмірі 11704,61 грн, за період з 02.09.2013 по 20.01.2018 у розмірі 2690,10 грн, тобто за період що перевищує 1095 днів з дати настання граничного строку сплати податку на прибуток.

Позивач вважає, що оскільки пеня є різновидом фінансової відповідальності, а строки давності для застосування пені Податковим кодексом України не визначено, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, мають застосовуватись загальні строки давності, визначені статтею 102 ПК України, а саме 1095 днів. З огляду на викладене позивач вважає податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Луганській області від 26.08.2020 № таким, що суперечать чинному законодавству України та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 18 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 17-18).

Від представника ГУ ДПС у Луганській області 03 лютого 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 27-31).

Як свідчать обставини справи, на виконання вимог пункту 54.1 статті 54 ПК України КП «Лисичанськтепломережа» подано до Лисичанського управління Головного управління ДПС у Луганській області податкову декларацію з податку на прибуток а саме: від 25.02.2015 № за 2014 рік. У зв`язку з наявністю у КП «Лисичанськтепломережа» на час сплати ним вказаних сум грошових зобов`язань з плати податку на прибуток податкового боргу, податковий орган сплачені позивачем кошти у відповідності до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України спрямовував в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення та внаслідок цього на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК України застосував до платника штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань.

Позивачем проводилася оплата грошових зобов`язань з податку на прибуток у 2017 році, проте грошові кошти, що надходили в оплату поточних податкових зобов`язань, відповідно до вимог п. 87.9 ст. 87 ПКУ автоматично зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових (звітних) періодів. Рух грошових коштів по бюджетному рахунку підтверджується даними інтегрованої картки платника податків.

Аналіз положень пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України свідчить про те, що зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків, прямо передбачено нормами чинного податкового законодавства України. Сплата підприємством податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 2520/2486/19, від 26.03.2019 у справі № 810/315/17. Також, у постанові від 02.10.2018 у справі № 820/1824/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України та у випадку несвоєчасного погашення якої, ДПІ нараховує штраф у розмірах, установлених статтею 126 Податкового кодексу України залежно від терміну затримки.

Таким чином, на даний час вже є сталою судова практика Верховного Суду, відповідно до якої зарахування контролюючим органом на підставі приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу, не унеможливлює застосування до платника податку штрафних санкцій за неналежне виконання ним податкових зобов`язань. Зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 826/10124/17, від 19.12.2019 у справі № 480/4788/18, від 19.11.2019 у справі № 820/11946/15, від 14.03.2019 у справі № 804/20015/14, від 28.03.2019 у справі № 826/18234/15, від 29.01.2019 у справі № 0670/4698/12, від 11.09.2018 у справі № 809/165/17, від 20.11.2018 у справі № 808/868/17.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку. При цьому, позивач не бере до уваги, що визначальним у даному випадку є те, що грошові зобов`язання (не сплачені у визначений законодавством строк) так само, як і пеня і штрафні санкції підпадають під одне поняття - податковий борг, та за вимогами п. 87.9 ст. 87 ПКУ погашаються першочергово, а потім всі інші поточні зобов`язання. При цьому, п. 87.9 ст. 87 ПКУ не містить розмежування в черговості погашення податкового боргу до складу якого входять штрафні санкції та пеня. Отже, після закінчення встановлених ПК України строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) нараховується пеня без урахування строків давності (1095 днів), визначених п.102.1 ст.102 ПК України. В постанові від 26.02.2019 у справ № П/811/1272/16 Верховний Суд, задовольняючи касаційну скаргу контролюючого органу та скасовуючи рішення апеляційної інстанції наголосив, що пеня, як спосіб забезпечення виконання зобов`язань платником податків, також є складовою податкового боргу. Таким чином, обов`язок зі сплати пені пов`язаний із обов`язком погашення податкового боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 2а-919/12/0970.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

Судом встановлено, що КП «Лисичанськтепломережа», код за , зареєстровано як юридичну особу 20 квітня 1992, місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Тепла, будинок 17, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ в м. Лисичанську ГУ ДПС у Луганській області (арк. спр. 51-52).

КП «Лисичанськтепломережа» до ДПІ у м. Лисичанську ГУ Міндоходів у Луганській області подано податкову декларацію від 25 лютого 2015 року № за базовий звітний період рік 2014 рік, в якій самостійно визначено суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємства (арк. спр. 43-44).

Посадовою особою ГУ ДПС у Луганській області на підставі підпунктів 19-1.1.1 та 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пунктів 76.1 та 76.3 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку КП «Лисичанськтепломережа» з питань строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) від 25 лютого 2015 року № за базовий податковий період 2014 рік, за наслідками проведення якої складено акт від 04.08.2020 № 512/12-32-50-04/13401321 (арк. спр. 32-33).

Дані камеральної перевірки КП «Лисичанськтепломережа» свідчать про несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та авансових внесків з податку на прибуток підприємства у сумі 36907,58 грн при затримці понад 909 днів, що є порушенням пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі акта від 04.08.2020 № 512/12-32-50-04/13401321 ГУ ДПС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2020 року № , яким за затримку на 909 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 36907,60 грн КП «Лисичанськтепломережа» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 7381,52 грн (арк. спр. 34).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності із пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5).

Статтею 203 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до абзацу 2 пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачем самостійно визначені грошові зобов`язання з податку на прибуток підприємства шляхом подання податкової декларацій за 2014 рік.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Лисичанськтепломережа» за платіжними дорученнями від 05.09.2017 № 3/1 та від 05.09.2017 № 4/1 сплачено грошові зобов`язання, визначені позивачем у податковій декларації по податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

За даними витягу з ІКП по податку на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності (міста або району) (вид бюджету 50) за 2017 2020 роки встановлено, що сплачені 05.09.2017 кошти зараховані контролюючим органом у відповідності з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України в рахунок погашення податкового боргу минулих років, внаслідок чого узгоджені грошові зобов`язання з податку на прибуток сплачені КП «Лисичанськтепломережа» з порушенням встановлених законодавством строків (арк. спр. 36-39).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України та встановлені судом обставини свідчать про наявність з боку КП «Лисичанськтепломережа» складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання, що відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України є підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.

Проте, суд вважає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Дослідженням розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення від 26 серпня 2020 року № (арк. спр. 33 зв.) встановлено, що ГУ ДПС у Луганській області нараховано КП «Лисичанськтепломережа» 7381,52 грн штрафних санкцій без дотримання положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України щодо граничних строків давності (1095 днів), протягом яких податковий орган може визначати суму грошових зобов`язань, а саме: 7381,52 грн за несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань по податковій декларації від 25.02.2015 № (граничний строк подання декларації за 2014 рік 60 днів за звітним роком, тобто не пізніше 03 березня 2014 року).

Отже, зважаючи на граничний строк подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства, суд встановив, що ГУ ДПС у Луганській області податковим повідомленням-рішенням від 26 серпня 2020 року № зобов`язало КП «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 36907,60 грн поза межами строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно, податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що відповідач помилково пов`язує відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою КП «Лисичанськтепломережа» узгодженою у минулих роках суми грошового зобов`язання, оскільки норма пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Правову позицію, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань можуть бути нараховані в межах строку давності у 1095 днів, відлік якого починається із останнім днем граничного строку подання податкових декларацій та/або сплати грошових зобов`язань неодноразово викладено Верховним Судом у постановах від 05 липня 2019 року в справі № 820/11541/13-а, від 29 січня 2019 року в справі № 820/3543/17, від 05 червня 2018 року в справі № 824/760/17-а, від 10 травня 2018 року в справі № 820/3544/17.

Твердженням позивача щодо порушення відповідачем порядку розподілу сплачених позивачем у спірному періоді коштів, тобто пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України, суд не надає правової оцінки, як такої, що виходить за межі предмета доказування по даній справі.

Так, суд вважає, що у разі незгоди платника податків із діями контролюючого органу щодо розподілу сплачених позивачем коштів без дотримання порядку, визначеного Податкового кодексу України, він має право оскаржити такі дії в судовому порядку із дотриманням строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, та внесення відповідних змін до ІКП платника податків.

Суд зауважує, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.

Як уже зазначено, частина перша статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Отже, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

Дослідження змісту аналізованих приписів статей Податкового кодексу України та статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що на сьогодні норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, якою встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій контролюючих органів нормами Податкового кодексу України не визначені.

Отже, для оскарження у судовому порядку дій контролюючих органів абзацом першим частини другої статті 122 КАС України встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, у даній адміністративній справі позивач, стверджуючи про протиправність дій відповідача щодо розподілу сплачених позивачем у 2017 році коштів намагається штучно продовжити строк оскарження таких дій відповідача, які зі спливом установленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України проміжку часу набули правової визначеності.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Луганській області від 26.08.2020 № щодо зобов`язання КП «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 36907,60 грн підлягають задоволенню з підстав прийняття відповідачем вказаного податкового повідомлення-рішення поза межами строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн (арк. спр. 3).

Оскільки позов підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Луганській області у сумі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Тепла, будинок 17, код за ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: 93401, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код за ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 26 серпня 2020 року № про зобов`язання Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» сплатити штраф у сумі 7381,52 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова