Справа № 297/2363/20
Суддя: Ільтьо І. І.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/2363/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого Ільтьо І. І. , за участі секретаря судового засідання Гарані О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Берегове за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби - Балан Ігор В`ячеславовича про скасування постанови № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного Кодексу України,

встановив:

У листопаді 2020 року - ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби - Балан Ігор В`ячеславовича про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.06.2020 року, ОСОБА_1 в черговий раз ввіз на митну територію України через м/п «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби транспортний засіб «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , тобто слідував з Угорщини в Україну. В постанові вказано, що маючи статус громадянина-резидента, для перетину митного контролю він пред`явив документи на автомобіль та паспорт громадянина Угорщини на його ім`я та заявив адресу проживання на території Угорщини.

Вважає, що постанова митниці є незаконною, та такою що не відповідає обставинам події та була винесена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 03.11.2020 року відповідачем винесено постанову, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 123480,72 грн. за фактом ввезення ним на митну територію України транспортного засобу іноземної реєстрації з наданням до митного контролю паспортного документу громадянина Угорщини, при наявності паспорта громадянина України.

Позивач вважає, що при ввезенні ним автомобіля було надано документи, які підтверджують його право, як нерезидента у відповідності до вимог п. 8 ч. 10 ст. 374 МК України тимчасово ввозити його транспортний засіб на територію України.

Однак, при винесенні постанови про порушення митних правил № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року першим заступником начальника Закарпатської митниці Держмитслужби - Балан І.В. не взято до уваги той факт, що він, ОСОБА_1 , являється громадянином Угорської Республіки і постійно проживає на території Угорщини.

Тобто, позивач, будучи громадянином іншої держави, з метою дотримання вимог законодавства України при ввезенні автомобіля надав всі необхідні документи підтверджуючі право на тимчасове ввезення автомобіля без декларування.

Окрім того, не взято до уваги, що ОСОБА_1 під час перетину кордону жодного умислу не мав, надаючи працівникам митниці паспорт громадянина Угорщини та не переслідував мету спрямовану ухилення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру при тимчасовому ввезення транспортного засобу на митну територію України, а також митну декларацію не подавав. Також зазначив, що на час винесення оскаржуваної постанови за транспортний засіб марки «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , були сплачені митні платежі в повному обсязі.

Разом з тим, його транспортний засіб «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , не оглядався, жодних експертиз про вартість майна не проводилось, йому не зрозуміло, звідки зазначена вартість вказаного автомобіля 600 євро, що по курсу НБУ станом на 24.06.2020 року складає 18073,62 грн.., вважає, що митним органом не дотримано правила Методики, а саме включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу. В матеріалах митної справи міститься тільки орієнтовний розрахунок суми митних платежів станом на 24.06.2020 року.

Також позивач зазначає, що до винесення оскаржуваної постанови ним було надано до Закарпатської митниці клопотання разом з додатками, а саме посвідчення статусу батька багатодітної сім`ї, тобто перебування на його утриманні чотирьох малолітніх дітей, однак дані обставини не були взяті до уваги та не описанні у оскаржуваній постанові, як обставини що пом`якшують відповідальність.

Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що він не погоджується із висновком митного органу про те, що він є «резидентом».

У зв`язку з наведеним позивач просить скасувати постанову першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Балан Ігор В`ячеславовича № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 123480,72 грн. за ст.485 Митного кодексу України , а провадження по справі закрити.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Відповідач перший заступник начальника Закарпатської митниці Держмитслужби -Балан Ігор В`ячеславовича в судове засідання не з`явився, однак 06.01.2021 року через канцелярію суду, у відповідності до ч. 3 ст. 162 КАС Закарпатською митницею було подано відзив на позовну заяву, що позовні вимоги не визнає, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, не зважаючи на наявність у позивача окрім громадянства України також паспорту громадянина Угорщини, у правових відносинах з Україною він вважається громадянином України, а тому є резидентом та переміщуючи товари через митний кордон України зобов`язаний сплачувати необхідні митні платежі, проте пред`явивши митному контролю паспорт громадянина Угорщини та переміщуючи при цьому через митний кордон України автомобіль марки «SKODA» ухилився від сплати митних платежів тим самим вчинив правопорушення передбачене ст. 485 МК України. Вказані обставини були зафіксовані у протоколі про порушення митних правил, а також підтверджуються іншими доказами зібраними під час провадження по справі про ПМП. Що до визначення вартості транспортного засобу, то вважає, що у листі Управління контролю митної вартості, класифікації походження товарів та прогнозування надходжень Закарпатської митниці для визначення вартості транспортного засобу використовувалися інтернет- джерела, можливість використання яких передбачена Методикою. Однак за відсутністю вказаних факторів, згідно положень Методики, митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Вважає, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, а постанова митниці Держмитслужби від 03.11.2020 року винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Щодо сплати позивачем на час винесення оскаржуваної постанови платежів згідно МД UA305200/2020/000414 від 23.10.2020 року, вважають що такі повинні були бути сплачені на момент ввезення автомобіля на митну територію до фіксації цього факту митницею протоколом про ПМП від 12.08.2020 року. Зазначають, що не сплата митних платежів у строк, встановлений законом також утворює склад правопорушень, що передбачене ст. 485 МК України. Також зазначають, що наявність на утриманні позивача 4-х малолітніх дітей не відносяться до обставин, що беззаперечно пом`якшують відповідальність, санкція ст. 485 МК України є безальтернативною тому обставина не могла вплинути на вид та розмір стягнення. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

За даних обставин суд вважає, що розгляд справи слід провести у письмовому провадженні, відповідно до частини 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як убачається із змісту ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1ст. 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно дост.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, диспозицією ст. 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ч. 3ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Згідно п.3 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Судом встановлено, що 03.11.2020 року відносно позивача за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил №1198/30500/20, винесено постанову, першим заступником Закарпатської митниці Держмитслужби Балан І.В., відповідно до якої позивач під час переміщення через митний кордон транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 з метою ухилення від зобов`язання забезпечити сплату митних платежів надав паспортний документ зі статусом «нерезидент», хоча має паспорт громадянина України. У зв`язку з цим позивач надавав документ, який є підставою для надання пільг, а саме незастосування заходів гарантування привезені транспортного засобу особистого користування, маючи статус "резидента", якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, а саме 123 480,72,59 грн.

Крім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, щодо транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , надано паспортний документ громадянина Угорщини, що надає йому статусу «нерезидента», хоча останній є громадянином України, а тому фактично маючи статус «резидента» надав документ, який є підставою для несплати митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного транспортного засобу станом на 24.06.2020 р склали в сумі 41 160,24 грн., тим самим вчинив дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

В постанові, посилаються на лист Управління контролю митної вартості, кваліфікації, походження товарів та прогнозування надходжень Закарпатської митниці від 03.08.20 №1406/7.7.-15/18 вартість транспортного засобу «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 за межами митної території України становить 600 Євро, що по курсу НБУ станом на 24.06.2020 року складає 18073,62 грн.., тобто загальна сума митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного транспортного засобу станом на 24.06.2020 року складає 41160,24 грн.

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надала документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента», так як згідно листа ГУ ДМСУ в Закарпатській області та інформації Берегівської міської ради Закарпатської області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 та документований паспортом гр. України.

Так, відповідно до п. п. «в» п. 50 ч. 1ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами п. п. «в» п. 33 ч. 1ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-IIIвизначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Таким чином, основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Однак, доказів на підтвердження права на тимчасове чи постійне проживання за межами України позивач суду не надав й відповідно його доводи щодо належності його до особи, яка має статус нерезидента, є безпідставними.

Також суд бере до уваги наявні в матеріалах судової справи докази, щодо сплати позивачем, на час винесення оскаржуваної постанови від03.11.2020 року, платежів згідно МД UA305200/2020/000414 від 23.10.2020 року та посвідчення про реєстрацію ТЗ серія ZK 0000888 (а.с.4,5), оскільки митні органи у взаємодії між собою, на час винесення оскаржуваної постанови, знали або мали знати, що державі були сплаченні митні платежі (податки та збори)- 23.10.2020 року, в розмірах встановлених законом за розмитнення транспортного засобу «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 в повному обсязі, тобто дії спрямовані на ухилення від сплати податків платежів ОСОБА_1 , були відсутні.

Щодо розміру адміністративного стягнення визначеного в сумі 123 480 грн. 72 коп., що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, слід зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, відповідно до листа Управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Закарпатської митниці від 03.08.20 р. №1406/7.7-15/18, встановлено вартість транспортного засобу «SKODA», модель «Octavia», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 за межами митної території України становить 600 Євро, що по курсу НБУ станом на 24.06.2020 року складає 18073,62 грн., при цьому в у відзиві зазначено, що відомості щодо митної вартості транспортного засобу за орієнтовною вартістю за допомогою довідкового інтернет джерела, автомобіль не вилучався, а його місцезнаходження не було встановлено, документів про його якісні та вартісні характеристики були відсутні.

Матеріали справи не містять відомостей, звернення митних органів до експертів автотоварознавців.

Отже, оскільки лист по даній справі має інформативний характер і визначена в ньому сума не є точною, а орієнтовною, і не може бути повністю достовірною, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів,на його підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки санкція ст. 485 МК України передбачає стягнення у розмірі 300% саме несплаченої суми митних платежів.

При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів та спростування доводів позивача відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Як передбачено ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ст. 57 глави 9 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс - листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються : протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Однак, як встановлено лист Управління контролю митної вартості не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що митним органом не дотримано правила Методики, а саме включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України, а саме не встановлено належним чином митну вартість транспортного засобу та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому висновок відповідача щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу є помилковим.

Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ притримується і Верховний Суд у справах від 20.02.2018 №725/2009/17, від 24.04.2018 №331/2608/17, від 20.02.2018 №725/2009/17 .

Так, згідно з частиною третьою статті 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 т.), 8711 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Дії позивача кваліфіковані за двома ознаками, перша - спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, та друга - інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Щодо першої то варто зазначити, що до об`єктивної сторона, правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України входять не самі лише дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. У вказаній нормі права чітко викладено механізми за допомогою яких така мета реалізовувалась.

Така обставина виключає можливість довільного тлумачення поняття дій спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру і потребує докладного опису механізмів, якими така мета переслідувалась. Тобто шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, та/або надання органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом.

Однак таке формулювання у спірній постанові відсутнє.

Щодо іншої ознаки, за якою були кваліфіковані дії позивача то і вона не розкрита.

В першу чергу мова йде про те, що суб`єктом складення постанови не вказано, які саме дії ОСОБА_1 є неправомірними і найголовніше - яким нормативно-правовим актом така неправомірність встановлена.

Також не з`ясовано, який умисел мав позивач, надаючи працівникам митниці паспорт громадянина Угорщини та чи переслідував він мету ухилення від сплати митних платежів.

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому,статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно неможливо заявити неправдиві відомості.

Як встановлено статтею 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що у діях позивача наявний склад правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України - заявлення у митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей чи надання органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

03 листопада 2020 року виносячи постанову в справі про порушення митних правил №1198/30500/20 заступник начальника Закарпатської митниці Держмитслужби, посилався на положення статті 380 Митного кодексу України та виходив з того, що позивач заявив недостовірні відомості щодо свого постійного місця проживання на території Угорської Республіки, які впливають на обов`язок по сплаті митних платежів.

Однак, стаття 485 Митного кодексу України не містить вимоги про включення до митної декларації відомостей про альтернативне громадянство та альтернативну країну місця проживання, а тому не зазначення їх не містить складу адміністративного правопорушення передбаченого зазначеною статтею Митного кодексу України. Тому, апеляційний суд вважає, що зазначені позивачем в митній декларації відомості про його громадянство Угорської Республіки та Угорську Республіку як країну постійного проживання не можна визнати неправдивим.

Разом з тим, посадова особа виносячи постанову від 03.11.2020 року відносно позивача про притягнення останнього за ст. 485 МК України, не врахувала, що відповідальність згідно з цієї норми наступає лише при ввезенні транспортного засобу на територію України через митний кордон і за наявності письмової декларації, заповненої особою, яка ввозить транспортний засіб, однак такої до суду надано не було, та в матеріалах справи відсутня.

Правопорушення, яке кваліфікується ст. 485 МК України, повинно бути з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто, це правопорушення може бути вчинено лише умисно, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи та відзиву до них, оскільки транспортний засіб був ввезений у режимі «тимчасового ввезення до 1 року» з погодження митного органу.

Враховуючи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та відсутності доказів подання позивачем недостовірних документів, надання недостовірної інформації, суд вважає, що постанову у справі про порушення митних правил необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України відносно позивача у справі - закрити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись статтями 9,73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, Кодекс адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до першого заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужи - Балан Ігор В`ячеславовича про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1198/30500/20 від 03 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Ільтьо І. І.