Справа № 213/3602/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2021 року Справа № 213/3602/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ реєстрації місця проживання громадян, третя особа: Виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ опіки та піклування про визнання незаконними дій щодо зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії,-
07.10.2020 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ реєстрації місця проживання громадян, третя особа: Виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ опіки та піклування, у якому позивач просить суд:
- визнати дії відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради щодо зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконними;
- зобов`язати відділ реєстрацій місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 мого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13.05.2019 за рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області шлюб позивачки з ОСОБА_3 було розірвано. Спільний малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачкою у квартирі її батьків та знаходиться на її утриманні. 03.12.2019 року мати позивачки ОСОБА_4 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 продала іншим людям. 23.09.2020 ОСОБА_1 були подані заяви про зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 та про реєстрацію його місця проживання, однак відповідачем було відмовлено на підставі абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання. Позивач зазначає, що між нею та батьком дитини спору щодо місця проживання сина немає, однак невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків унеможливлює отримання позивачкою письмової згоди на реєстрацію дитини за її місцем проживання. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини, на думку позивачки, суперечить її інтересам та інтересам дитини, суттєво обмежує реалізацію прав і свобод гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.10.2020 року у справі №213/3602/20 (2-а/213/23/20) позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ реєстрації місця проживання громадян, третя особа на стороні позивача - Виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ опіки та піклування, про визнання незаконними дій щодо зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
09.11.2020 року матеріали адміністративного позову №213/3602/20 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 року передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В.
На підставі положень частини другої статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ реєстрації місця проживання громадян, третя особа на стороні позивача - Виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ опіки та піклування, про визнання незаконними дій щодо зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду, відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та витребувано від сторін додаткові докази у справі.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) учасники справи повідомленні відповідно до приписів, що підтверджується матеріалпми справи.
14.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції відповідачем зазначено, що позивач звернулась до віддіду реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради 23.09.2020 року з питання реєстрації проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання в іншій адміністративно-територіальній одиниці своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час надання позивачу послуги спеціалістом відділу реєстрації місця проживання громаняд виконкому Інгулецької районної у місті ради було встановлено, що всупереч вимог абз.14 п.18 та абз.20 п.26 Правил реєстрації місця проживання батько дитини гр. ОСОБА_3 особисто до відділу реєстрації не з`явився, а позивачем не було надано засвідченої в установленму порядку письмової згоди батька або рішення суду про визначення місця проживання дитини або рішення органу опіки та піклування. У зв`язку з відсутністю згоди на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, 23.09.2020 на підставі ч.5 ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.11 Правил посадовою особою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради були повернуті Позивачеві заяви про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини із заначенням підстав відмови : «особа не подала необхідних документів або інформації».
18.12.2020 на виконання ухвали суду від 16.11.2020 від відповідача надійшли пояснення щодо неможливості подати докази у зв`язку із їх відсутністю у відповідача.
Третя особа правом на надання пояснень станом на 16.01.2021 року не скористалась.
Станом на 16.01.2021 року позивач на виконання ухвали суду від 16.11.2020 витребуваних доказів до суду не подала.
Відповідно до частини 6 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
На підставі наведених норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 10.07.2014 Широківським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Відповідно до наявної у матеріалах копії поспорта позивач з 17.06.2014 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , 1987 р.н. (стор.10) та з 06.12.2007 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (стор.11 паспорта), інформація щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою відсутня.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.06.2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Дніпроптеровській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , про що 09.06.2016 складено відповідний актовий запис №622. У графі «батько» вказано: ОСОБА_3 , а в графі «мати»: ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.06.2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна у матеріалаї справи копія довідки про реєстрацію місця проживання особи Виконавчого комітету Широківської селищної ради від 16.09.2020 №562.
Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі №197/930/18 (провадження №2/19/385/19), яка набрало законної сили 16.06.2019, задоволено позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) про розірвання шлюбу, а саме: розірвано шлюб, зареєстрований 17.06.2014 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 110, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; після розірвання шлюбу залишено позивачу прізвище « ОСОБА_6 ».

23.09.2020 позивач звернулась до віддіду реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради із заявою про зняття з реєстрації місяця проживання її малольтної дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вибуттям з адреси: АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

23.09.2020 посадовою особою відповідача відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання та у реєстрації місця проживання на підставі абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання (особа не подала необхідних документів або інформації), про що зроблено відповідні відмітки на вищевказаних заявах.

Не погоджуючись з відмовами у знятті з реєстрації місця проживання та у реєстрації місця проживання малольтної дитини, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 242 ЦК батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною 1 статті 161 CK якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №640/109/19 за позовом фізичної особи до органу реєстрації про визнання бездіяльності в частині відмови у скасуванні реєстрації місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання малолітньої дитини вкотре звернула увагу, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо особа стверджує пропорушення її прав наслідками, що спричинені бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Отже, у вищевказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду по даній категорії спорів між фізичною особою та органом реєстрації сформовано правовий висновок, відповідно до якого якщо наявний спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, то справа за позовом до органу реєстрації щодо реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини повинна розглядати за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки такий позов є способом захисту відповідних цивільних прав та інтерсів.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що Широківським районним судои Дніпропетровської області в рішенні від 13.05.2019 у справі №197/930/18 було встановлено, що малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час прийняття рішення проживає та після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем ОСОБА_1 , спору щодо місця проживання, утримання, виховання дитини не має.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У матеріалах справи станом на час розгляду справи по суті відсутні будь-які докази про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спору щодо визначення місця проживання їх дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що спір між позивачем та органом реєстрації щодо правомірності відмов у реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання за попереднім місцем малолітньої дитини в даному випадку є публічно-правовим та відноситься до компетенції адміністративного суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (далі Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» або Закон №1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

У частині 1 статті 3 Закону №1382-IV надано визначення таким термінам, зокрема:

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради;

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 (далі Правила №207).

Так, згідно з абазацом 1 пункту 11 Правил №207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (абз.2 п.11 Правил №207).

Відповідно до пункту 18 Правил №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

У статті 7 Закону №1382-IV визначено порядок зняття з реєстрації місця проживання, а саме: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Разом із заявою особа подає:

- документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Вказані положення закріплені та конкретизовані у пункті 26 Порядку №207, відповідно до якого зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11;

Разом із заявою особа подає:

- документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що реєстрація місця проживання особи/зняття з реєстрації місця проживання за заявою її законного представника здійснюється виключно за наявності згоди інших законних представників, якими, зокрема, щодо малолітньої дитини є її батьки (батько та мати), при цьому у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, реєстрація місця проживання малалітньої дитини разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із заявами від 23.09.2020 засвідченої в установленому порядку письмової згоди батька дитини ОСОБА_3 на зняття реєстрації місця проживання малолітного ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрації місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачеві не надала, що також не заперечується й самим позивачем.

При цьому, рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 у справі №197/930/18 прийнято рішення про розірвання шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а питання про проживання дитини ОСОБА_2 судом не вирішувалось. Іншого рішення суду або рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ані відповідачеві, ані до суду позичем також надано не було.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради правомірно відмовив ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання та у реєстрації місця проживання малольтної дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі абз.14 п.18 та абз.20 п.26 Правил №207 у зв`язку з ненаданням необхідних документів або інформації.

Щодо посилань позивача на порушення статей 3, 10 Конвенції прав дитини та Закону України «Про охорону дитинства», суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 7 Конвенції про права дитини встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Стаття 27 Конвенції про права дитини визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ.

Згідно з положеннями статті 18 Закону №2402-ІІІ держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Крім того, частиною 2 статті 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи, в даному випадку, малолітньої дитини.

Проте, суд зазначає, що факт набуття у власність матір`ю позивача ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у якій позивач має намір зареєструвати місце проживання своєї малолітньої дитини, не може свідчити про якнайкраще забезпечення інтересів дитини в даному випадку, оскільки позивачем під час розгляду справи не було надано до суду жодного доказу, що вона сама пороживає та зареєстрована за вказаною адресою, а відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за якою також зареєстрований малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вищевикладені норми та обставини справи, судом відхиляються вищенаведені доводи позивача.

Крім того, посилання позивача на те, що недбале відношення ОСОБА_3 до дитини та невиконання батьком обов`язків, передбачених ст.150 СК України, унеможливлює отримання ОСОБА_1 письмової згоди на реєстрацію дитини за її місцем проживання, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини не позбавляють позивача права звернутись в установленому законом порядку до суду або органу опіки та піклування про ухвалення відповідного рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За положеннями статі 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) до Виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ реєстрації місця проживання громадян (місцезнаходження: 50026, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пр. Південний, буд.1, ), третя особа: Виконком Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відділ опіки та піклування (місцезнаходження: 50026, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пр. Південний, буд.1, ) про визнання незаконними дій щодо зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно