Справа № 440/7928/20
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7928/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 08.09.2020 №1578, зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, інформація про які міститься в дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме: періоди роботи з 01.04.1979 по 16.10.1979, з 26.01.1982 по 28.06.1982, з 26.07.1982 по 07.04.1983, з 09.04.1983 по 24.07.1983, з 04.08.1983 по 26.12.1983, з 09.01.1984 по 04.05.1985, з 27.05.1985 по 03.11.1994, з 08.11.1994 по 06.07.2000 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до поданої заяви від 03.09.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, при вирішенні питання про призначенні пенсії відповідачем не були враховані період навчання позивача та періоди роботи, що зазначені в дублікаті трудової книжки. З такою відмовою позивач не погодився, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/7928/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання, витребувано докази.

21 січня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком позивачем було надано дублікат трудової книжки, оформлений з порушенням вимог до його заповнення. В дублікаті трудової книжки не внесено запис про загальний стаж роботи до працевлаштування на підприємство, яке здійснювало видачу вказаного дублікату. Крім того, записи щодо періодів роботи, які відображені в дублікаті, не підтверджені уточнюючими довідками про періоди роботи. Просив розглянути справу без участі представника управління.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив розглядати справу за відсутності учасників справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.09.2020 рішенням відділу з питань призначення пенсій (Автозаводський) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1578 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

В зазначеному рішенні від 08.09.2020 відповідач, зокрема зазначив, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 19 років 01 місяць 15 днів. На думку відповідача, зазначені в дублікаті трудової книжки періоди роботи необхідно підтвердити уточнюючими довідками про періоди роботи. Для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 Закону 1058 відповідно до п. 3.1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону 1058 до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (2007-2010 роки). Крім того зазначив, що до стажу враховано період навчання з 1.09.1975 по 28.02.1979 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1979, але електронну пенсійну справу необхідно поповнити уточнюючою довідкою про період навчання, оскільки прізвище в дипломі " ОСОБА_2 " (українська версія) не відповідає паспорту " ОСОБА_3 ".

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд враховує такі обставини.

Як передбачено частиною третьою статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії (03.09.2020) досяг необхідного пенсійного віку (60 років), передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту рішення від 08.09.2020 №1578 судом встановлено, що при призначенні пенсії відповідачем були враховані лише період навчання позивача з 01.09.1975 по 28.02.1979 військова служба з 12.11.1979 по 17.11.1981 та періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (2007-2010 роки).

Однак, при призначенні пенсії відповідачем не враховано наступні періоди його роботи: з 01.04.1979 по 16.10.1979, з 26.01.1982 по 28.06.1982, з 26.07.1982 по 07.04.1983, з 09.04.1983 по 24.07.1983, з 04.08.1983 по 26.12.1983, з 09.01.1984 по 04.05.1985, з 27.05.1985 по 03.11.1994, з 08.11.1994 по 06.07.2000, оскільки зазначені в дублікаті трудової книжки періоди роботи необхідно підтвердити уточнюючими довідками про періоди роботи.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, дублікат трудової книжки, оформлений з порушенням вимог до його заповнення. В дублікаті трудової книжки не внесено запис про загальний стаж роботи до працевлаштування на підприємство, яке здійснювало видачу вказаного дублікату.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Частиною першою статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Водночас, суд зауважує, що потреби встановлювати факт належності позивачу диплому про закінчення навчання Ясинуватського будівельному технікуму транспортного будівництва в порядку окремого провадження не має, оскільки диплом видавався в 1979 році, діловодство здійснювалось на російській мові, крім того трудова книжка теж була заповнена російською мовою. Оскільки паспорт, трудова книжка оформлені на російській мові та в дипломі виданого Ясинуватським будівельним технікумом транспортного будівництва, прізвище позивача, ім`я, по-батькові вказані однаково, то не має сумнівів, що всі вказані документи належать позивачу.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжці позивача є певні недоліки в її оформлені, оскільки, на думку суду, їх наявність не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи з 01.04.1979 по 16.10.1979, з 26.01.1982 по 28.06.1982, з 26.07.1982 по 07.04.1983, з 09.04.1983 по 24.07.1983, з 04.08.1983 по 26.12.1983, з 09.01.1984 по 04.05.1985, з 27.05.1985 по 03.11.1994, з 08.11.1994 по 06.07.2000 не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді.

Дослідженням записів у дублікаті трудової книжки позивача встановлено, що у ній наявні такі записи про роботу позивача за спірні періоди.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що для підтвердження страхового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача у спірні періоди в повній мірі підтверджується записами в трудовій книжці.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Аналізуючи наведені положення законодавства, які надають позивачу право на зарахування до його страхового стажу спірних періодів роботи, суд зазначає, що навіть відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, не спростовують наявність у позивача страхового стажу за спірний період на підставі записів дублікату трудової книжки.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, рішення ГУПФУ в Полтавській області від 08.09.2020 №1578 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 03.09.2020 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Пунктом 1.6. Порядку №22-1 встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Враховуючи те, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до пенсійного органу 03.09.2020, суд дійшов висновку, що саме з 03.09.2020 право позивача підлягає відновленню.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити повністю.

При цьому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись повноваженнями, якими наділений суд при вирішенні справи відповідно до статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати наступний спосіб захисту порушених прав позивача:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій (Автозаводський) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1578 від 08.09.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.04.1979 по 16.10.1979, з 26.01.1982 по 28.06.1982, з 26.07.1982 по 07.04.1983, з 09.04.1983 по 24.07.1983, з 04.08.1983 по 26.12.1983, з 09.01.1984 по 04.05.1985, з 27.05.1985 по 03.11.1994, з 08.11.1994 по 06.07.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03.09.2020.

Положення частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь судових витрат, в т.ч. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з частинами третьою та дев`ятою статті 139 згаданого Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 5000 грн.

Водночас, суду не надано договору про надання правової допомоги, ордеру, акту виконаних робіт (наданих послуг), а також документів про оплату гонорару адвокату (квитанцію, платіжне доручення тощо). А наданий позивачем попередній розрахунок суми судових витрат свідчать лише про намір сторін надати /отримати юридичні послуги та їх оплатити, а не про фактичне надання/отримання юридичних послуг та їх оплату.

З огляду на викладене, позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правничу допомогу адвоката Ігнатенка І.М., у зв`язку з чим сума судових витрат на правничу допомогу розподілу між сторонами не підлягає.

За змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій (Автозаводський) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1578 від 08.09.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.04.1979 по 16.10.1979, з 26.01.1982 по 28.06.1982, з 26.07.1982 по 07.04.1983, з 09.04.1983 по 24.07.1983, з 04.08.1983 по 26.12.1983, з 09.01.1984 по 04.05.1985, з 27.05.1985 по 03.11.1994, з 08.11.1994 по 06.07.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03.09.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва