Справа № 346/3404/20
Суддя: Парфенюк В. І.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року Справа № 346/3404/20

Номер провадження2-а/608/6/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Коломийського відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, капрала поліції СРПП Коломийського відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Білейчука Віталія Любомировича про визнання дій протиправними та скасування постанови серії БАБ № 255045 від 13 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення, --

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Коломийського відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, капрала поліції СРПП Коломийського відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Білейчука В. Л. про визнання дій протиправними та скасування постанови серії БАБ № 255045 від 13 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві позивач вказав, що постановою поліцейського СРПП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області серії БАБ № 255045 від 13 серпня 2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за ч. 5 ст. 122 КУпАП за те, що 13 серпня 2020 року о 17 год. 02 хв. в м. Коломия по вул. Театральна, 22, керуючи транспортним засобом Ситроен С кросер номерний знак НОМЕР_1 , здійснив вимушену зупинку. В той же момент до нього підбіг поліцейський та повідомив, що ОСОБА_1 порушив правила зупинки, а саме зупинився в зоні дії дорожнього знаку та розмітки 1.30, чим порушив вимоги ПДР України, та склав постанову про накладення адміністративного стягнення на суму 1020 грн.

ОСОБА_1 вважає, що постанова та дії працівника поліції є протиправними, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з таких підстав. Працівник поліції не описав, який саме знак порушено, дорожня розмітка 1.30 на проїжджій частині практично стерта та не відповідає вимогам ДСТУ, тому розмітку він не міг побачити, що підтверджується фото. Дорожні знаки 5.38 та 7.17 приховані за деревом, тому для обзору учасників дорожнього руху не видимі, що також суперечить нормам ДСТУ та Правилам дорожнього руху. Дорожній знак повинен бути добре видний з відстані 100 м - це визначено п. 10.2.1 ДСТУ 4100-20022. Згідно вимог ДСТУ 2587:2010 видимість дорожньої розмітки наведена в п.5.2.8: Білизна розмітки повинна бути не менше, ніж 0,6 на дорожніх покриттях з чорними в`яжучими і не менше, ніж 0,7 на цементобетонних покриттях згідно Державних будівельних норм України. Як видно з фото від 13.08.2020 р., покриття у м. Коломия по вул. Театральна, 22 - чорна гранітна бруківка, отже щоб видимість була забезпечена, розмітка не повинна бути стерта більше, ніж 30 %. Аналогічна позиція викладена в рішенні суду № 464/7799/17. Крім того, розмітка вважається наявною, якщо її видимість більше, ніж 70 %. Якщо вона стерта на більше ніж 30 %, то вона вважається відсутньою. Як видно з фото, розмітка дійсно відсутня. Відповідно до п. 8.2-1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому, дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше, ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше, ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просить скасувати постанову серії БАБ № 255045 від 13.08.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 020 гривень, а провадження у справі закрити.

В грудні 2020 року від управління патрульної поліції в Івано-Франківській області надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому вказано, що залучення управління патрульної поліції у вказаній справі є безпідставним, оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 було винесено інспектором СРПП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представники відповідачів - управління патрульної поліції в Івано-Франківській області,Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та відповідач капрал поліції СРПП Коломийського відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Білейчук В. Л. всудове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 13 серпня 2020 року поліцейський СРПП Коломийського ВП капрал поліції Білейчук В. Л. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 255045, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень, за те, що 13 серпня 2020 року о 17 год. 02 хв. по вул. Театральна в м. Коломия, водій порушив правила зупинки, а саме зупинився в зоні дії дорожнього знаку та розмітки 1.30 ПДР України.

Відповідно до позовної заяви позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення, за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень (у даному випадку - поліцейського) буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позиція ОСОБА_1 зводиться до заперечень факту порушення ПДР, отже ця обставина входить до предмету доказування.

Судом досліджено фото з вулиці Театральної в м. Коломиї Івано-Франківської області, які додані позивачем до матеріалів справи, на яких дійсно підтверджено, що на місці зупинки ОСОБА_1 не видно дорожнього знаку та дорожньої розмітки.

Відповідно до п. 8.2-1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому, дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше, ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше, ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 24.04.2019 року в справі №127/12081/17, адже дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Отже, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В зв`язку з наведеним постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 255045 від 13 серпня 2020 року відносно позивача є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

В частині вимог ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області суд приходить до висновку, що такі вимоги є безпідставними, так як оскаржувана постанова була винесена інспектором СРПП Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, а тому управління патрульної поліції не є належним відповідачем у даній справі, і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАБ № 255045 від 13 серпня 2020 року, винесену поліцейським СРПП Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: В. І. Парфенюк