Справа № 140/16332/20
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/16332/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області (відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зобов`язання скасувати протиправну відмову в задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язання задовольнити заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 01 жовтня 1995 року по 02 червня 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України і проходив службу інспектором дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ підпорядкованої УМВС України у Волинській області.

02 червня 2015 року наказом УМВС ОСОБА_1 був звільнений зі служби в ОВС у запас на підставі п. 63 «в» (через обмежений стан здоров`я).

27 березня 2017 року медико-соціальною експертною комісією Волинського обласного бюро медико-соціальних експертиз (далі - МСЕК), позивачу було встановлено третю групу інвалідності через захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС та було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 240 000, 00 грн, в зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності.

ОСОБА_1 07 липня 2020 року при повторному огляді МСЕК встановлена друга група інвалідності через захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС,

Позивач звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак йому було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності змінено понад дворічний термін. На думку позивача, вказана відмова є протиправною, оскільки позивач має право на одержання одноразової грошової допомоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву від 08 грудня 2020 року представник позивача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що пунктом 2 Порядку №850 встановлено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, 27 березня 2017 року у ОСОБА_1 виникло право на отримання грошової допомоги.

Відповідно до пункту 4 Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Зазначає, що законодавець чітко визначив наступні умови для проведення відповідних виплат: встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності; встановлення іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності.

Це свідчить про те, що дана норма закону передбачає можливість додаткової компенсації різниці між розмірами первинної та вторинної грошової допомоги, а не є дискримінаційною чи такою, що суперечить положенням законодавства.

Під час повторного огляду МСЕК у 2020 році позивачу було встановлено II групу інвалідності, відповідно до довідки акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07 липня 2020 року серії 12ААБ №195584.

Внаслідок цього, позивач 21 липня 2020 року звернувся із заявою до голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отримання другої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Так, відповідачем, розглянувши заяву та долучені до неї документи, повідомлено позивача про відмову в оформленні документів на виплату одноразової грошової допомоги, в зв`язку з тим, що проміжок між групами інвалідності перевищує два роки (третя група встановлена 27 березня 2017 року, друга - 24 червня 2020 року).

Отже, Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як то встановлено частиною 2 статті 19 Конституції України, і ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача.

28 грудня 2020 року за вх. № 61874/21 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позов слід відмовити повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17 листопада 2014 року по 16 грудня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджується довідкою від 13 грудня 2014 року №ВДЗ/1108/А (а. с. 13).

02 червня 2015 року наказом УМВС №140 о/с від 28 травня 2015 року позивач звільнений зі служби в ОВС у запас на підставі пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через обмежений стан здоров`я).

27 березня 2017 року Волинською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №745037 (а. с. 18).

З виписки по картковому рахунку вбачається, що 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 240 000,00 грн у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності (а. с. 22).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №195584 (а. с. 21), позивачу 24 червня 2020 року, під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги (а. с. 26).

Листом Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 28 вересня 2020 року вих. № 7/204 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що зміна групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, у зв`язку із чим позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги (а. с. 27).

Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VII), тобто до 07 листопада 2015 року, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Порядком і умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Постанова № 850), відповідно.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства

На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII Уряд ухвалив постанову від 21 жовтня 2015 року № 850 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами (№ 711/1837/18). У постанові від 22 жовтня 2020 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850 у подібних правовідносинах (п. 41):

(1) із втратою чинності з 07 листопада 2015 року Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглося відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850

(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;

(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31 жовтня 2015 року - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ІІІ групу інвалідності було встановлено вперше 27 березня 2017 року, а ІІ групу лише з 24 червня 2020 року, тобто між цими подіями минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, враховуючи те, що відповідачем прийнято рішення у відповідності до частини другої статті 2 КАС України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ф. А. Волдінер