Справа № 640/6236/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Київ № 640/6236/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Гідробудшлях»
до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідробудшлях» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 20 грудня 2019 року №0105, №0105 та №0105.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що за доводами позивача оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу винесено на підставі помилкових та необґрунтованих висновків про виявлені податковою перевіркою порушення Товариством вимог податкового законодавства, а відтак останнє підлягає скасуванню у судовому порядку.

Натомість, згідно викладеного відповідачем у відзиві на позов, проведеною у відношенні позивача податковою перевіркою встановлено наявність порушень, що підтверджуються зібраними матеріалами та використаною податковою інформацією, а отже спірні податкові-повідомлення рішення винесено правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час, та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, та згідно поданого відзиву, просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог.

Враховуючи, що справа розглядається в спрощеному провадженні, подальший розгляд справи суд ухвалив завершити в порядку спрощеного (письмового) провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення та заперечення сторін, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідробудшлях» (код 34895854) згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11 березня 2020 року №, за даними органів статистики про основний вид економічної діяльності юридичної особи, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік, займається оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код 46.73).

Так, у відповідності до матеріалів справи та викладених сторонами обставин, ГУ ДПС у м. Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 15 листопада 2019 року №3407 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Гідробудшлях» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Нью Білдінг» (код 40412312) за жовтень 2016 року, з ТОВ «Лімна-Груп» (код 40227917) за квітень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016-2017 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємства.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 02 грудня 2019 року №173/26-15-05-01-05/34895854, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «Гідробудшлях»: - пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 37350,00 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 13050,00 грн. та за 2017 рік в сумі 24300,00 грн.; - пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 17513,00 грн., в тому числі за жовтень 2016 року в сумі 14500,00 грн., квітень 2017 року в сумі 3013,00 грн., та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 23987,00 грн., в тому числі за квітень 2017 року на суму 23987,00 грн.

На підставі вказаних вище висновків акту перевірки про виявлені податковою перевіркою порушення ТОВ «Гідробудшлях» вимог податкового законодавства, ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 20 грудня 2019 року №№ 0105, 0105, 0105, якими позивачу збільшено суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість за відповідний і охоплений перевіркою період, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Убачається, що позивачем на адресу ГУ ДПС у м. Києві подавались заперечення за вих. №09/12-1 від 09 грудня 2019 року до акту перевірки від 02 грудня 2019 року №173/26-15-05-01-05/34895854 та скарга від 03 січня 2020 року за вих. №03-01 на спірні податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, однак які згідно листа відповідача від 19 грудня 2019 року №66772/10/26-15-05-01-05 та рішення ДПС України від 06 березня 2020 року №8226/6/99-00-08-09-02-06 - були залишені без задоволення, що власне і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що в результаті проведеної у відношенні ТОВ «Гідробудшлях» податкової перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами - ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Лімна-Груп» у перевіряємий період, а отже вказував на безпідставність відображення цих операцій в бухгалтерському обліку ТОВ «Гідробудшлях» та, відповідно, отримання останнім необґрунтованої податкової вигоди за наслідками такого обліку.

Так, відповідачем зазначено, що на підтвердження взаємовідносин ТОВ «Гідробудшлях» (замовник) з ТОВ «Нью Білдінг» (виконавець) до перевірки був наданий договір про надання послуг від 01 жовтня 2016 року №б/н, згідно умов якого Замовник доручав, а Виконавець забезпечував переміщення піску в кількості 14500 т. Замовник зобов`язувався прийняти надані послуги, оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Вартість переміщення 1 т піску складала 5,00 грн., крім того ПДВ (20%) - 1,00 грн., разом з ПДВ - 6,00 грн.

Вартість послуг за Договором становила - 72500,00 грн., крім того ПДВ (20%) - 14500,00 грн., загальна сума Договору - 87000,00 грн.

Договором передбачалось, що прийняття Замовником послуг оформлюється актом надання послуг, який підписується Сторонами до 10 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги. На підставі акту виписується рахунок-фактура.

За Договором Замовник зобов`язувався перерахувати суму, зазначену в рахунку-фактурі до останнього дня місяця, наступного за місяцем надання послуг, на розрахунковий рахунок Виконавця.

Перевіркою встановлено, що договір від 01 жовтня 2016 року №б/н підписаний зі сторони ТОВ «Гідробудшлях» ОСОБА_1 та зі сторони ТОВ «Нью Білдінг» - ОСОБА_2

В рахунку-фактурі від 31 жовтня 2016 року №СФ-1031/10, наданій під час проведення перевірки, відсутнє прізвище відповідальної особи ТОВ «Нью Білдінг», яка брала участь в господарській операції.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2016 року №ОУ-1031/10 підписані зі сторони ТОВ «Гідробудшлях» ОСОБА_1 та зі сторони ТОВ «Нью Білдінг» - ОСОБА_2

Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі на загальну суму 87000,00 грн., в тому числі ПДВ - 14500,00 грн.

До перевірки надано платіжне доручення від 16 листопада 2016 року №262, згідно якого оплата здійснена з рахунку ТОВ «Гідробудшлях» № НОМЕР_1 , відкритого в банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805) на рахунок ТОВ «Нью Білдінг» № НОМЕР_2 , відкритий в банку ПАТ «Сбербанк» (МФО 320627).

Згідно картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 31 грудня 2016 року заборгованість ТОВ «Гідробудшлях» перед ТОВ «Нью Білдінг» - відсутня.

В ході проведеного аналізу наданих ТОВ «Гідробудшлях» первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинах з ТОВ «Нью Білдінг» за перевіряємий період, встановлено, що всі надані документи зі сторони ТОВ «Нью Білдінг» підписані керівником - ОСОБА_2 .

В результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту ТОВ «Нью Білдінг» встановлено наступне.

ТОВ «Нью Білдінг» зареєстровано Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією 08 квітня 2016 року за №0012601.

Основний вид діяльності: 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

Свідоцтво платника ПДВ анульовано 29 січня 2018 року (причина - 39 - відсутність поставок та ненадання декларацій).

Станом на дату підписання акту перевірки засновник/керівник/головний бухгалтер - ОСОБА_3 (код НОМЕР_3 ).

Статутний фонд - 501320,00 грн.

Середньооблікова кількість штатних працівників за жовтень 2016 року - 1 особа.

Остання подана податкова декларація з ПДВ до ДПІ у Києво-Святошинському районі - за листопад 2016 року (від 26 січня 2017 року №), яка підписана керівником підприємства ОСОБА_2

Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік не подавався.

Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2016 року - не подано.

Інформація про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП - відсутня.

Інформація щодо земельних ресурсів та про наявність транспортних засобів згідно АІС «Автомобіль» - відсутня.

У зв`язку з неподанням звітності (додатку АМ до декларації з податку на прибуток за 2016 рік) встановлено відсутність наявності у ТОВ «Нью Білдінг» власних або орендованих основних засобів для виконання робіт (послуг).

Встановлено, що відповідно до інформаційної системи АІС «Облікова картка суб`єкта фіктивного підприємництва» по ТОВ «Нью Білдінг» ГУ ДПС у м. Києві (Дніпровський р-н м. Києва) внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва за №1557/8/26-53-21-03 від 27 березня 2017 року з ознакою фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників; коментар: протокол допиту гр. ОСОБА_2 , який повідомив про реєстрацію підприємства без його відома, згоди та без мети зайняття фінансово-господарською діяльністю.

Згідно протоколу допиту від 25 січня 2017 року гр. ОСОБА_2 повідомив, що жодного відношення до створення, реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Нью Білдінг» - не має.

Відповідно, контролюючим органом зроблено висновок про те, що вищенаведена інформація відносно контрагента позивача - ТОВ «Нью Білдінг» свідчить про неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Гідробудшлях» у перевіряємому періоді.

Оскільки ТОВ «Нью Білдінг» знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи, господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

По взаємовідносинах позивача з ТОВ «Лімна-Груп», перевіркою встановлено, що між ТОВ «Гідробудшлях» (замовник) та ТОВ «Лімна-Груп» (виконавець) 01 березня 2017 року укладено договір про надання послуг №01-03/2017, згідно умов якого Виконавець зобов`язувався за завданням Замовника надати послуги з вивезення сміття та деревини, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Передбачалось, що вартість послуг визначається Сторонами по факту їх надання за результатами кожного календарного місяця та фіксується в актах виконання робіт.

Акт виконання робіт підписується Сторонами до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Замовник зобов`язувався перерахувати суму, зазначену в акті виконаних робіт протягом 3 днів з моменту підписання такого акту.

За умовами Договору останній набував чинності з моменту його підписання Сторонами і діяв до 31 грудня 2017 року. У разі якщо за місяць до закінчення дії Договору жодна із Сторін не виявить бажання щодо припинення Договору, він вважався подовженим на рік на тих же самих умовах.

Договір підписано зі сторони ТОВ «Гідробудшлях» ОСОБА_1 та зі сторони ТОВ «Лімна-Груп» - ОСОБА_4 .

До перевірки надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28 квітня 2017 року №б/н за договором від 01 березня 2017 року №01-03/2017, який підписано зі сторони ТОВ «Гідробудшлях» - ОСОБА_1, зі сторони ТОВ «Лімна-Груп» - ОСОБА_4 .

Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі на загальну суму 162000,00 грн., в тому числі ПДВ - 27000,00 грн.

Також, до перевірки надано платіжне доручення від 06 квітня 2017 року №80.

Оплата здійснена з рахунку ТОВ «Гідробудшлях» № НОМЕР_1 , відкритого в банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805) на рахунок ТОВ «Лімна-Груп» № НОМЕР_4 , відкритого в банку ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Київ (МФО 320649).

Згідно картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 30 квітня 2017 року заборгованість ТОВ «Гідробудшлях» перед ТОВ «Лімна-Груп» - відсутня.

В ході проведеного аналізу наданих ТОВ «Гідробудшлях» первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинах з ТОВ «Лімна-Груп» за перевіряємий період, встановлено, що всі надані документи зі сторони ТОВ «Лімна-Груп» підписані керівником - ОСОБА_4 .

В результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту ТОВ «Лімна-Груп» встановлено наступне.

ТОВ «Лімна-Груп» зареєстровано Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією 21 січня 2016 року за №0036101.

Станом на дату підписання акту перевірки перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва).

Основний вид діяльності: 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Реєстрація в податковому органі - 22 січня 2016 року за №05.

Свідоцтво платника ПДВ анульовано 27 червня 2018 року (причина - 22 - ненадання декларацій протягом року).

Станом на дату підписання акту перевірки засновник/керівник/головний бухгалтер - ОСОБА_4 (код НОМЕР_5 ).

Статутний фонд - 100,00 грн.

Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) - не подавався.

Декларації з податку на прибуток з додатками за 2016 та 2017 роки - не подавалися.

Остання подана податкова декларація з ПДВ до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві - за травень 2017 року (від 09 липня 2017 року №), яка підписана керівником підприємства Горбаченко С.М.

Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік не подавався.

Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва станом на 31 грудня 2017 року - не подано.

Інформація про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП - відсутня.

Інформація щодо земельних ресурсів та про наявність транспортних засобів згідно АІС «Автомобіль» - відсутня.

У зв`язку з неподанням звітності (додатку АМ до декларації з податку на прибуток за 2017 рік) встановлено відсутність наявності у ТОВ «Лімна-Груп» власних або орендованих основних засобів для виконання робіт (послуг).

Встановлено, що відповідно до інформаційної системи АІС «Облікова картка суб`єкта фіктивного підприємництва» по ТОВ «Лімна-Груп» ГУ ДПС у м. Києві (Шевченківський р-н м. Києва) внесено облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва за №6627/8/26-59-21-05 від 03 листопада 2017 року з ознакою фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації ф.о. з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження. Інформація щодо відпрацювання СФП: порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, коментар: к/п №0000090 від 09 жовтня 2017 року, допитано гр. ОСОБА_4 про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Згідно протоколу допиту від 11 жовтня 2017 року, службова особа ТОВ «Лімна-Груп» ОСОБА_4 повідомив про непричетність до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Лімна-Груп».

Відповідно, контролюючим органом зроблено висновок про те, що вищенаведена інформація відносно контрагента позивача - ТОВ «Лімна-Груп» свідчить про неможливість вчинення господарських операцій з ТОВ «Гідробудшлях» у перевіряємому періоді.

Оскільки ТОВ «Лімна-Груп» знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи, господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, посилаючись зокрема на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, та на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06 червня 2018 року №826/20003/14, від 14 травня 2019 року №826/10711/14, від 03 січня 2018 року №826/2747/13-а, від 12 березня 2019 року №826/15644/13-а, від 23 січня 2018 року №826/7047/13-а, від 16 січня 2018 року №2а-7075/12/2670, Верховного Суду України відповідно до постанов від 18 липня 2017 року №21-3123а16, від 22 березня 2016 року №810/6201/14, від 27 червня 2017 року №21-341а16, від 06 грудня 2016 року №21-1440а16, а також Вищого адміністративного суду України згідно ухвали від 23 лютого 2017 року №805/3424/15-а, у відзиві відповідачем наголошено на тому, що за сукупністю встановлених податковою перевіркою позивача обставин, не підтверджується реальність проведення господарських операцій ТОВ «Нью Білдінг» і ТОВ «Лімна-Груп» на користь ТОВ «Гідробудшлях».

Відповідно, за твердженнями відповідача мало місце порушення позивачем встановлених вимог до ведення бухгалтерського обліку внаслідок формування показників податкової звітності на підставі даних, що не підтверджені належними документами, оскільки останні були виписані від імені осіб, що за наявною інформацією заперечували свою причетність до створення та участі у господарській діяльності очолюваних ними підприємств, та з якими позивач мав взаємовідносини в охоплений перевіркою період.

На противагу позиції відповідача, за твердженням позивача наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів ТОВ «Гідробудшлях» не є підставою для визнання відповідних господарських операцій з ними нереальними, а згадані відповідачем протоколи допиту керівників зазначених контрагентів не можуть вважатися належним доказом під час адміністративного розгляду даної справи, оскільки сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб вказаних суб`єктів господарювання в рамках такої кримінальної справи не є тим беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем з цими контрагентами.

В підтвердження правомірності своїх заперечень позивач послався на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12 червня 2018 року №822/2198/17, від 06 листопада 2018 року №822/551/18, від 18 грудня 2018 року №826/10205/16, від 26 червня 2018 року №808/2360/17, від 08 серпня 2018 року №820/4428/17 та Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 05 квітня 2017 року №826/4962/15.

Зокрема, у відповіді на відзив, позивач вказав на правові позиції Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року №820/4648/13-а, №826/1398/14, згідної яких відсутність у контрагента матеріальних виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод.

Також, позивач додатково наголосив на тому, що фактичне виконання господарських операцій між ТОВ «Гідробудшлях» та ТОВ «Нью Білдінг» на суму 87000,00 грн., в т.ч. ПДВ 14500,00 грн., підтверджується зокрема рахунком-фактурою від 31 жовтня 2016 року №СФ1031/10, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2016 року №ОУ-1031/10, платіжним дорученням від 16 листопада 2016 року №262, з ТОВ «Лімна-Груп» - актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 квітня 2017 року, платіжним дорученням від 06 квітня 2017 року №80, а також виписаними та зареєстрованими керівниками даних контрагентів податковими накладними, що загалом свідчить про правомірність відображення ТОВ «Гідробудшлях» наслідків здійснення господарських операцій з цими контрагентами у податковому обліку підприємства.

Водночас, у своїх письмових поясненнях позивач звернув увагу на правової позиції Верховного Суду відповідно до постанов від 27 лютого 2020 року №813/7081/14, №814/120/15, від 03 жовтня 2019 року №814/4079/15, від 10 вересня 2019 року №814/2412/17, за якими суд касаційної інстанції зазначав, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

При цьому, у відповідності до постанови Верховного Суду від 04 червня 2020 року №340/422/19, на переконання позивача він, як платник податків, не повинен зазнавати негативних наслідків зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Так, вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Права контролюючих органів визначені статтею 20 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зокрема підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 даної статті передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений статтею 78 Податкового кодексу України, зокрема, згідно її підпункту 78.1.4 пункту 78.1 документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (пункт 78.7 статті 78 Податкового кодексу України).

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 78.8 статті 78 Податкового кодексу України).

Згідно приписів статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до положень пунктів 86.1, 86.7 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Як зазначено в пункті 86.10 статті 86 Податкового кодексу України, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Згідно пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як вже зазначалося, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 20 грудня 2019 року №0105, №0105 та №0105 винесено на підставі висновків акту від 02 грудня 2019 року №173/26-15-05-01-05/34895854 у зв`язку з виявленими податковою перевіркою ТОВ "Гідробудшлях" порушеннями вимог податкового законодавства України у перевіряємий період, а саме висновки податкового органу обумовлювались нереальністю господарських операцій позивача за відповідними договорами, укладеними з ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Лімна-Груп».

На користь такого висновку відповідача, відповідно до раніше викладених пояснень останнього, слугували наявність податкової інформації про відсутність у даних контрагентів необхідних основних засобів, трудових та матеріально-технічних ресурсів, а також наявність протоколів допиту їх керівників, що повідомляли про свою непричетність до ведення будь-якої господарської діяльності очолюваних ними підприємств.

Однак, суд звертає увагу на наступне.

Згідно висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 26 квітня 2016 року №К/800/49498/14 у справі №810/5891/13, господарські операції для визначення податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією з яких є наявність ділової мети.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року по справі №21-1359а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України аналізуючи відповідні норми Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, а також Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" серед іншого зазначила, що первинний документ згідно з наведеним визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний, заперечуючи проти доводів суб`єкта владних повноважень, в свою чергу навести переконливі докази в обґрунтування реальності вчиненої господарської операції.

В листі від 21 листопада 2016 року №20011/5/99-99-10-01-16 ДФС України зазначає, що висновок про реальність господарської операції для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2018 року по справі №804/939/16 та від 26 лютого 2019 року по справі №826/9534/1 вказує на лише інформативний характер податкової інформації, наявної в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів по ланцюгах постачання, яка не є належним доказом в розумінні процесуального закону, а також щодо індивідуального характеру відповідальності, за якої порушення вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності певним постачальником товару у ланцюгу постачання товару не може бути підставою для висновку про порушення покупцем такого товару вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, а тому такий платник податку не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України, у відповідності до постанови від 27 березня 2012 року №21-737во10, предметом доказування у таких справах становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 27 березня 2018 року №816/809/17 (№К/9901/1349/17), норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Згідно правової позиції колегії суддів Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 28 липня 2015 року №803/2406/14, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах "Булвес" АД проти Болгарії" (рішення від 22 січня 2009 року за заявою №3991/03), "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії" (рішення від 18 березня 2010 року за заявою №6689/03), "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (рішення від 23 липня 2002 року за заявою №36985/97), "Полторацький проти України" (рішення від 29 квітня 2003 року за заявою №38812/97) вказав на правило "індивідуальної юридичної відповідальності", за яким платник податків не повинен нести відповідальність за порушення допущені його контрагентами, зокрема щодо неможливості покладення на платника податків відповідальності за невиконання її постачальником обов`язків щодо декларування ПДВ за умови відсутності доказів наявності шахрайської схеми щодо ПДВ, про яку компанія заявник була обізнана чи могла бути обізнана.

Тобто, вирішення податкових спорів із урахуванням принципу індивідуальної відповідальності платника податків цілковито узгоджується із наведеною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, наведені у статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 44.1 вказаної статті, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За частиною першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року №К/9901/2030/17, №821/589/17 фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, за наведеного, до обов`язків платників податків відноситься ведення обліку тих показників податкової звітності, що пов`язані з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі документів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, забороняється формування таких показників на підставі даних, не підтверджених відповідними документами.

Первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкта оподаткування.

В свою чергу, фактичне здійснення господарської операції повинно викликати зміни в структурі активів, зобов`язань та власному капіталі підприємства, а отже може слугувати її підтвердженням.

У постанові від 30 серпня 2019 року Київ №К/9901/7254/18, №804/17176/14 Верховний Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2019 року №К/9901/28979/18, №813/1066/16 серед іншого вказав, що під час дослідження обсягу податкових прав і обов`язків платника за господарською операцією суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а повинен оцінити всі докази в сукупності та взаємозв`язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

За змістом мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року №К/9901/3191/18, 826/2747/13-а для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Так, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності протоколів допиту контрагентів позивача, в яких останні повідомляли про непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності очолюваних ними підприємств, однак при цьому зауважує, що якщо згідно показів ОСОБА_2 , відібраних заступником начальника ВОВЕ ОУ ГУ ДФС у Запорізькій області майором податкової міліції Істоміним С.В. відповідно до протоколу допиту свідка від 25 січня 2017 року, формальний керівник ТОВ «Нью Білдінг» повідомляв про свою повну непричетність до фінансово-господарської діяльності даного товариства та необізнаність, що останнє було зареєстровано на його ім`я, то згідно показів свідка, відібраних старшим оперуповноваженим ОУ ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві майором податкової міліції Кишко Д.О. відповідно до протоколу допиту свідка від 11 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 повідомляв про свою обізнаність та безпосередню участь в реєстрації на його ім`я зокрема ТОВ «Лімна-Груп» за грошову винагороду.

В силу положень статті 95 Кримінального процесуального кодексу України, протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, може бути визнаний як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показів особою у судовому засіданні під час розгляду справи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 березня 2019 року по справі №826/7946/14 (провадження №К/9901/4504/18).

При цьому, згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №802/1853/16-а та від 29 березня 2018 року у справі №826/3498/15, навіть факт наявності вироку, ухваленого на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироку, який набрав законної сили.

За клопотанням відповідача, судом викликалися повістками до суду зазначені вище керівники контрагентів позивача для надання пояснень, однак вказані особи в призначене судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно долучених до матеріалів справи протоколів допиту керівників контрагентів позивача по спірним господарським операціям, останні надавали пояснення у якості свідків в рамках кримінальних проваджень №0000090 та №0000053, однак при цьому матеріали справи не містять будь-яких інших відомостей по даному КП, зокрема щодо наявності вироків у відношенні керівників контрагентів позивача.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції суду касаційної інстанції, податкова інформація, яку було використано відповідачем в ході податкової перевірки позивача та яка зокрема стала підставою для висновків про виявлені даною перевіркою порушення вимог податкового законодавства саме позивачем, не є імперативною ознакою протиправності діяльності суб`єкта господарювання та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Разом з тим, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та з урахуванням того, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями позивача, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «Гідробудшлях», збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, відсутність факту виконання послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави, суд погоджується із запереченнями позивача, що ТОВ «Гідробудшлях» було правомірно відображено господарські операції, здійснені з контрагентами ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Лімна-Груп» в податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств за 2016-2017 роки та в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень 2016 року та квітень 2017 року.

В той же час, відповідач не навів доказів на користь свого висновку про формальне документування позивачем господарських операцій з відповідними контрагентами за відсутності руху активів за цими господарськими операціями, а саме не спростував руху коштів за платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи. Зокрема, в підтвердження перерахування коштів з банківського рахунку ТОВ «Гідробудшлях» на рахунки ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Лімна-Груп» позивач послався на виписки по рахунку № НОМЕР_6 від 16 листопада 2016 року та від 06 квітня 2017 року.

Оскільки фактичний рух активів, а саме реальне понесення витрат позивачем у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності відповідачем не спростовано, суд зауважує, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання, а в даному випадку контрагентами позивача вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності - не може бути підставами для висновку про порушення позивачем, як покупцем цих товарів (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, а тому такий платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів, адже судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність позивача щодо правосуб`єктності його контрагентів та злагодженості дій між ними.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 04 червня 2020 року №340/422/19 та від 27 лютого 2020 року №813/7081/14.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, при розгляді даної адміністративної справи відповідач не виконав покладений на нього обов`язок та не довів належними і допустимими доказами правомірності прийнятих ним та оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, а відтак наявні підстави для визнання заявлених позовних вимог такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробудшлях» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 20 грудня 2019 року №0105, №0105, №0105.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробудшлях» (код: 34895854, адреса: 02059, м. Київ, вул. О. Пчілки, буд. 5, оф. 264) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (код: 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) понесені витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко