Справа № 200/14435/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року справа №200/14435/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року в м. Слов`янську) у справі № 200/14435/19-а (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області (далі - Управління) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні державної допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити та виплатити державну допомогу при народженні дитини.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, відмовляючи у виплаті допомоги при народженні дитини, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань соціального захисту.

Вважає дії відповідача щодо невиплати гарантованої державою соціальної допомоги при народженні дитини протиправними та такими, що порушують конституційні права дитини позивача.

Враховуючи викладене, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління щодо відмови в призначенні позивачці у виплаті допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано відповідача призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 згідно заяви від 19.07.2019.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління на користь Державного бюджету України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 768 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що із заявою про призначення допомоги при народженні дитини з відповідними документами ОСОБА_1 до Управління взагалі не зверталась, тому рішення з цього приводу відповідачем не приймалось. Крім того, відповідач вказав, що для призначення позивачу допомоги при народженні дитини немає законних підстав, оскільки така виплата можлива лише за умови звернення до Управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини протягом 12 місяців з дати народження дитини, а позивач після народження своєї дитини з відповідною заявою і належними документами не зверталась, тому законні підстави для призначення такого виду допомоги відсутні.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити повністю, з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , має неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.05.2019 № 1419-, ОСОБА_1 перемістилась до м. Бахмут та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 5 Закону України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХІІ) на органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) покладений обов`язок призначення та виплати всіх видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

На виконання статті 1 Закону № 2811-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 затверджений Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, пунктом 2 якого на управління праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення) покладений обов`язок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов`язок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2811-ХІІ громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Відповідно до ст. 11 Закону № 2811-ХІІ для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

Тобто, зазначені норми чинного законодавства передбачають, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Згідно ч. 7 ст. 11 Закону № 2811-ХІІ допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Суд першої інстанції встановив, що:

- 19.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до Управління з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- 03.10.2019 Управління повідомило про відмову ОСОБА_1 у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми, яке обґрунтоване пропуском 12 місячного строку звернення та тим, що законні підстави для призначення допомоги при народження дитини відсутні.

Також місцевий суд висновувався про те, що між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом.

Проте, зазначені висновки судом першої інстанції зроблені внаслідок неповного з`ясування обставин в справі.

Так, на підтвердження факту звернення до Управління позивач надала копію розписки від 19.07.2019 (а.с.12). Однак, з неї не вбачається, з якою заявою ОСОБА_1 зверталась до відповідача.

В той же час, у відзиві на позов (а.с.24-26) відповідач стверджував, що із заявою про призначення допомоги при народженні дитини з відповідними документами ОСОБА_1 до Управління не зверталась.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені розбіжності у поясненнях сторін, не вчинив заходів задля з`ясування цих фактичних обставин в справі.

До апеляційної інстанції відповідачем надана заява ОСОБА_1 від 19.07.2019, в якій останньою зазначено прохання призначити допомогу на дітей одиноким матерям та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а щодо призначення допомоги при народженні дитини в заяві про це не зазначено.

03.10.2019 Управління надало відповідь ОСОБА_3 на його адвокатський запит, в якій повідомило про відсутність у ОСОБА_1 права на допомогу при народженні дитини, оскільки вона не звернулась з відповідною заявою протягом 12 місячного строку після народження дитини.

Отже, по-перше, зазначена відповідь, в якій висловлена правова позиція Управління щодо відсутності у позивачки права на допомогу при народженні дитини, надана на адвокатський запит, а не заяву ОСОБА_1 від 19.07.2019; по-друге, у цій відповіді не міститься висновку про відмову в призначенні відповідної допомоги за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2019, ця відповідь не є рішенням Управління про відмову в призначенні допомоги при народжені дитини за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2019.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, за встановлених в справі обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_1 не підтвердила належними доказами факт того, що вона 19.07.2019 або в іншу дату зверталась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини в письмовій формі за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Відповідно, Управлінням будь-яких рішень із зазначеного приводу не приймалось.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з відмовою в позові, відсутність факту понесення судових витрат позивачем, розподіл судових витрат не здійснюється. Судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, діючим процесуальним законодавством йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - задовольнити повністю.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14435/19-а - скасувати повністю.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Повне судове рішення - 02 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді І. В. Геращенко

Т. Г. Гаврищук