Справа № 620/3441/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3441/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року

у справі №620/3441/20 (у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,

В С Т А Н О В И Л А :
У серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати пункти 1, 4, 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 №446 ''Про результати службового розслідування''.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вихід з ладу двигуна відбувся під час перебування виробу Т-64БВ на гарантійному терміні експлуатації. При цьому, експлуатаційну поломку (з вини механіка-водія) визначили представники ДП ХБТЗ (робоча група) майже через рік після підводного водіння зовнішнім оглядом, без відповідного дослідження на заводі і у відсутні представника в/ч НОМЕР_1 . Крім того, позивач зазначає, що його вини при виході з ладу двигуна не підтверджено під час службового розслідування, а отже застосування до позивача відшкодування матеріальних збитків є необґрунтованими.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, позивачем (надалі апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, у зв`язку з неправильним застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надано належної оцінки тому, що відповідачем не доведено протиправності його поведінки, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, а також вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди державі в особі в/ч НОМЕР_1 , пов`язаної з виходом з ладу двигунів танкової техніки.

В судове засідання позивач не з`явився. На адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від позивача про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відео конференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати в частині, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 01.10.2018 року проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді командира танкового батальйону, що підтверджується копією наказу від 01.10.2018 №249 (стор. 63 том І).

З 26.08.2020 року позивач є слухачем денної форми навчання Національного університету оброни України імені Івана Черняховського, про що видано довідку від 08.10.2020 №182/4/251/819 (стор. 120 том І).

Відповідно до рапорту від 24.06.2020 року №1715 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , наказом т.в.о командира в/ч НОМЕР_1 від 24.06.2020 року №1108, призначено проведення службового розслідування за фактом передчасного виходу з ладу, у тому числі, танкового двигуна (1 танкового батальйону) 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ стройовий номер №622, для чого створено відповідну комісію (стор. 62 том І).

Наказом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 від 23.07.2020 №1240 термін проведення службового розслідування продовжено до 30.07.2020 року (стор. 61 том І).

За наслідками праведного службового розслідування складено відповідний акт, затверджений т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 27.07.2020 року, в якому зазначено, що під час проведення щорічної інвентаризації майна бронетанкової служби в/ч НОМЕР_1 було встановлено ряд недоліків (стор. 11-27 том І).

Зокрема, згідно наряду №389/17 від 18.08.2017 року на озброєння 2 танкової роти 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 був отриманий виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 з двигуном 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622.

З пояснень командира 2 танкової роти 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 стало відомо, що наприкінці січня 2019 року, при проведенні робіт з обслуговування, він виявив підтікання охолоджувальної рідини в важкодоступному місці з`єднання радіатора з рубашкою охолодження двигуна. На перший погляд це мало вигляд, як підтікання з радіатора в місці зварювання тіла радіатора і патрубка (горловини) радіатора, про що він доповів по команді.

Виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 стройовий номер №622 перебував на гарантійному терміні експлуатації.

У лютому 05.02.2019 року за номером №260/4/ООС на адресу ДП ХБТЗ виконуючим обов`язки начальника бронетанкової служби відправлено сповіщення про виклик представників заводу.
Відповідно до гарантійних зобов`язань на даний виріб завод (далі постачальник) встановив гарантію: гарантійний термін експлуатації - 2 роки, гарантійне напрацювання - 3000 км, 300 мото/годин; фактичне напрацювання з серпня 2017 року склало - 602,3 км, та 83,3 мото/години.

22 лютого 2019 року прибула комісія від ДП ХБТЗ та провели дослідження виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 з двигуном 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622.

Згідно акту дослідження №38/4/1815/10/53/137 від 22.02.2019 року встановлено, що при огляді дефект не підтвердився, що також зафіксовано в акті відновлення від 23.02.2019 року №34/4/1815 (стор. 45-50 том І).

На підставі сповіщення №260/35 від 05.04.2019 року прибула комісія від ДП ХБТЗ, та провела дослідження виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 з двигуном 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622.

У результаті роботи був відпрацьований акт дослідження №106/260/35/1815/10/59/94 від 18.04.2019 року, затверджений 22.04.2019 року (стор. 43-44 том І). Згідно вказаного акту несправність виникла в гарантійний період експлуатації з експлуатаційними показниками: пробігу - 687 км, напрацюванням 117 мото/годин. Фактично встановлено дефект виробу: течія палива та охолоджувальної рідини в районі розміщення верхніх форсунок 1,2,3 циліндрів та течі охолоджувальної рідини в районі нижніх форсунок. Встановлена причина дефекту: перегрів двигуна під час проведення занять з підводного водіння.

Згідно з акту перевірки Командир 1 танкового батальйону підполковник ОСОБА_1 в своїх поясненнях повідомив, що про всі факти виходу з ладу танкових двигунів своєчасно писались рапорти на проведення службових розслідувань для встановлення причин виходу з ладу двигунів. Нові двигуни видавались тільки після того, як видавався наказ по частині на проведення службового розслідування. Вина військовослужбовців визначалась службовими розслідуваннями, а, на його думку, висновок (експертизу) про причини дострокового виходу з ладу двигуна мав би давати завод (стор. 40-42 том І). Посилання на рапорти, номери, дати проведення службових розслідувань не зробив. Причину несвоєчасності оформлення документів (актів вилучення-закладки двигунів і т.д.) пояснив особистою недисциплінованістю особового складу, але не зважаючи на це воно проводиться і буде завершене.

Службовим розслідуванням встановлено, що від події встановлення причин поломки двигуна (22.02.2019 року) до первинного призначення службового розслідування (29.01.2020 року) пройшло майже рік (підстава - рапорт майора ОСОБА_4 №68 від 29.01.2020 року).

Згідно даних формуляра на виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037, двигун 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622, розділ 9 Ввід машини в стрій і призначення екіпажу встановлено, що призначення екіпажу на даний танк проводилось на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №303 від 30.03.2018 року: командир танка старший сержант ОСОБА_5 , механік - водій ОСОБА_6 , навідник гармати солдат ОСОБА_7 .

Згідно пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_8 стало відомо, що виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037, стройовий номер №622 залучався до проведення занять по подоланню водної перешкоди. Танк був у справному стані до виконання вправи, а під час виконання вправи підводного водіння випадків зупинки двигуна під водою не було. Після закінчення вправи танк був справний, всі системи функціонували справно (стор. 28-30 том І). Також ОСОБА_8 повідомив, що під час знаходження виробу в ООС проявились несправності (відсутня зарядка АКБ, сержант ОСОБА_9 повідомив про несправність блока Р-15, підтікання в місці розташування радіатора). Представники заводу, що прибули на підставі сповіщення, зробили висновок, що двигун перегрітий, незважаючи на те, що старший лейтенант ОСОБА_8 заявляв, що машина їздить добре, без зауважень.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №306 від 31.12.2018 року командиром танка призначили старшого сержанта ОСОБА_5 , який виконував обов`язки до 04.06.2020 року.

Старший сержант ОСОБА_5 , котрий в період червня 2018 року виконував обов`язки командира танку стройовий номер № НОМЕР_2 , у своїх поясненнях підтвердив факт залучення даного танку на заняттях з подолання водної перешкоди, та підтвердив свідчення старшого лейтенанта ОСОБА_8 про те, що технічний стан даного танка як під час проведення занять, так і після їх завершення залишався добрим, випадків виходу з ладу двигуна не було, робочі параметри були в нормі, контрольний огляд проводили перед кожним занурюванням (стор. 34-36 том І).

У акті зазначено, що усього з червня 2018 року до 22-23 лютого 2019 року, на момент виходу з ладу і заміни двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622, витрати моторесурсу склали - пробіг - 414,2 км , 82,2 - мото/годин.

В архіві стройової частини вдалося віднайти наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 20.06.2018 року №1151 Про організацію і проведення подолання водної перешкоди, забезпечення виконання вимог безпеки, згідно якого визначалось в період з 21-22 червня 2018 року провести заняття з практичного подолання водної перешкоди через річку Старуха, у якому визначений виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 з двигуном 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622 (стор. 52-56 том І).

Відповідно акту від 11.06.2018 року №1951 Про допуск особового складу танкових екіпажів військової частини НОМЕР_1 до подолання водної перешкоди були створені зведені екіпажі танків, які прийняли участь в проведенні занять. Всього 7 механіків -водіїв від 1 танкового батальйону (стор. 57-60 том І).

Згідно викладених в акті висновків, двигун 5ТДФА на виробі Т-64БВ стройовий номер №622 замінений в період гарантійного періоду експлуатації за рахунок постачальника ДП ХБТЗ. Згідно акту дослідження, вказана причина виходу з ладу двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер № 622 перегрів двигуна під час проведення занять з підводного водіння.

Разом з тим, у акті вказано, що вина старшого сержанта ОСОБА_5 відсутня, так як його дії дали змогу успішно виконати завдання заняття з подолання водної перешкоди, не спричинивши дострокового виходу з ладу двигуна (аварії), і в подальшому виріб пройшов без аварій і поломок ще 414 км.

У свою чергу, командир 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 в порушення положень, передбачених статтями 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (діяло на час події), не здійснив належним чином доповідь по команді щодо причин виходу з ладу двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 стройовий номер №622, що унеможливило встановлення дійних обставин подій, пов`язаних з перегрівом двигуна виробу та, як наслідок, притягнення винних осіб до юридичної відповідальності.

У зв`язку з наведеним, комісією запропоновано притягнути командира 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 15 прожиткових мінімумів установлених для працездатних осіб.

Притягнення позивача до відповідальності реалізовано наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 року №446:

- пунктом 1 притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 щодо не належни чином повідомлення по команді щодо причин виходу з ладу двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ та обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 15 прожиткових мінімумів установлених для працездатних осіб;

- пунктом 4 наказу позивача позбавленою премії в повному обсязі за липень 2020 року;

- пунктом 5 помічнику командира в/ч НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби наказано обліковувати в книзі грошових стягнень та нарахувань військової частини стягнення з командира 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 на суму 31770,00 грн (стор. 5-10 том І).

Вважаючи вищевказані пункти наказу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання позивачем функціональних обов`язків, а тому висновок в/ч НОМЕР_1 про заподіяння ОСОБА_1 державі шкоди є обґрунтованим. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність (стаття 9 Закону №160-ІХ), судом першої інстанції не встановлені.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутні підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (надалі Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі, якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; службовий ризик - можливість виникнення та вірогідні масштаби наслідків негативного впливу протягом певного часу, спричиненого діями або бездіяльністю особи, на яку поширюється дія цього Закону, в особливих, надзвичайних (екстремальних) умовах, спрямованими на запобігання шкоді, якщо її не можна було уникнути іншим способом.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону №160-ІХ).

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, що проведеним службовим розслідуванням встановлено, що на озброєння 2 танкової роти 1 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 , командиром якої є ОСОБА_1 , був отриманий виріб Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037 з двигуном 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 стройовий номер №622.

Під час проведення занять з підводного водіння вказаного виробу, відбувся перегрів двигуна, що призвело до його дефекту, а саме: течія палива та охолоджувальної рідини в районі розміщення верхніх форсунок 1,2,3 циліндрів та теча охолоджуваної рідини в районі нижніх форсунок.

Так, Майору ОСОБА_1 , найпершому з особового складу в/ч НОМЕР_1 , стало відомо про причини перегріву двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037, стройовий номер №622.

Апелянт зазначає, що про всі факти виходу з ладу танкових двигунів своєчасно писав рапорти на проведення службових розслідувань для встановлення причин виходу з ладу двигунів. Однак, належні і допустимі докази на підтвердження своєї позиції позивачем ні суду, ні відповідачу надані не були.

Так, положенням Статуту встановлено, що командир (начальник) зобов`язаний: планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу) (стаття 59).

Відповідно до статті 101 Статуту командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний: підтримувати особовий склад батальйону (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності; знати й уміло володіти всіма видами зброї і техніки батальйону, організовувати правильне їх зберігання, експлуатацію та обслуговування і не менше ніж один раз на три місяці особисто перевіряти їх наявність, стан та облік; щомісяця підбивати підсумки стану бойової підготовки, військової дисципліни, внутрішнього порядку, озброєння і техніки; здійснювати заходи щодо запобігання катастрофам, аваріям, поломкам озброєння і техніки (забезпечення живучості корабля й безпеки його плавання), а також вимагати додержання заходів безпеки під час роботи з озброєнням, боєприпасами, бойовою та іншою технікою, проведення занять, стрільб, навчань і робіт; керувати господарством батальйону (корабля).

Відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.12.1997 за №615/2419 (пункти 2.4, 2.10), організація та ведення військового (корабельного) господарства (господарська діяльність) включає, у тому числі, забезпечення правильної та безпечної експлуатації, зберігання і ремонту озброєння, бойової та іншої техніки і майна.

Найважливішими завданнями командирів, начальників та усього особового складу військових частин та з`єднань є: постійний розвиток військового (корабельного) господарства, впровадження наукової організації праці при його веденні, постійне поліпшення матеріально-побутових умов та задоволення культурних потреб військовослужбовців, ощадливі та економні витрати матеріальних засобів і коштів, уміле й ефективне використання техніки при виконанні господарських заходів.

Так, відповідачем встановлено під час службового розслідування бездіяльність позивача, як командира танкового батальйону, яка призвела до передчасного виведення з ладу вказаного вище танкового двигуна та унеможливила встановлення дійних обставин подій, пов`язаних з перегрівом двигуна виробу, та, як наслідок, притягнення винних осіб до юридичної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №160-ІХ, особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника) (частина перша статті 10 Закону №160-ІХ).

Колегія суддів звертає увагу, що в поясненнях позивач зазначає, що йому було відомо про причини перегріву двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037, стройовий номер №622 та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем повідомлялося вищестояще керівництво про вихід із ладу техніки.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання позивачем функціональних обов`язків про проведення службового розслідування та доведення до керівництва про вихід з ладу техніки, а тому висновок в/ч А1815 зазначений в частині пункту 1 (щодо не належни чином повідомлення по команді щодо причин виходу з ладу двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ), та пункту 4 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а отже рішення суду в даній частині прийнято правомірно.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 №446 ''Про результати службового розслідування'' в частині стягнення з позивача матеріальних збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (надалі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною 1, 2 статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірни рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника), колегія суддів зазначає наступне.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до обмеженої матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення Закону № 160-IX, колегія суддів доходить висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до обмеженої матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до обмеженої матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що сума завданих позивачем збитків державі становить 31770,00 грн, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо виходу перегріву двигуна 5ТДФА заводський номер Ц05ЕТ9169 виробу Т-64БВ заводський номер Ц06ЕТ11037, стройовий номер №622 та завдання державі збитків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ні в акті службового розслідування, ні в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.06.2020 №1108 «Про результати службового розслідування» не встановлено конкретну дату завдання збитків та розміру даних збитків.

Посилання відповідача в судовому засіданні на накладну №106 від 02.06.2019 року, яка підтверджує понесені збитки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в даній накладній зазначено двигун №9083, в той час, як в акті зазначено двигун за № 9196.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнати протиправними та скасування наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 №446 ''Про результати службового розслідування'' в частині стягнення з позивача матеріальних збитків (пункт 5) є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині п.1, 5 оскаржуваного наказу у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняття нового рішення у справі про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статями 9, 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 року №446 ''Про результати службового розслідування'', в цій частині прийняти нову постанову, якою

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2020 року №446 ''Про результати службового розслідування''.

В іншій частині Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

О. Є. Пилипенко

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.