Справа № 182/6264/20
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6264/20
Провадження № 2-а/0182/19/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.02.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 02.11.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

24.10.2020 року Інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Кулішом Р.М. відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3330789, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст .121 КУпАП України. У постанові вказано, що він 24.10.2020 року о 04:31 у м. Київ, пр. Валерія Лобановського, 118 керував транспортним засобом Citroen C-Elysee НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газобалонне обладнання, чим порушив п. 3.1.3.а.ПДР - експлуатація ТЗ у разі їх виготовлення, переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і норм, що стосується безпеки дорожнього руху. Зазначеною постановою було накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та протиправною, оскільки підстав притягнення його до адміністративної відповідальності не було, доказів його винуватості матеріали справи не містять. Також зазначив, що підстав для його зупинки, передбачених ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не було, відповідачем при складанні постанови порушено вимоги ст.ст. 245, 268, 283 КУпАП України.

Таким чином позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3330789 від 24.10.2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП України; стягнути на його користь судовий збір у розмірі 439,40 грн.

Ухвалою судді від 17.11.2020 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі (а.с. 14-15).

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України відповідача та інших учасників справи було негайно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 16-18,43).

Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву, запропоновано надати адміністративний матеріал відносно позивача.

Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив, адміністративний матеріал відносно позивача суду також надано не було.

Від позивача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 21).

Представник відповідача до суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 43), причини неявки суду не відомі.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2020 року Інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Кулішом Р.М. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3330789, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст .121 КУпАП України та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 24.10.2020 року о 04:31 у м. Київ, пр. Валерія Лобановського, 118 керував транспортним засобом Citroen C-Elysee НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газобалонне обладнання, чим порушив п. 3.1.3.а.ПДР - експлуатація ТЗ у разі їх виготовлення, переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і норм, що стосується безпеки дорожнього руху. (а.с. 10).

У своєму позові позивач не погоджується з тим, що ним було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 121 КУпАП та зазначає про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджували факт його неправомірних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до адміністративного суду,якщо вважає,що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права,свободи або законні інтереси,і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно з п. 31.3. (а) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення позивача полягає у тому, що він керував транспортним засобом, який був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газобалонне обладнання.

При цьому відповідач категорично заперечував наявність газобалонного обладнання у його автомобілі та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП України.

Будь-яких належним та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем порушень п п. 31.3. (а) ПДР України відповідачем до суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

Сама ж по собі наявність постанови про адміністративне правопорушення не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В ч. 2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності підстав для зупинки автомобілю позивача, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Отже, зупинка Інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Кулішом Р. М. транспортного засобу на якому рухався позивач була здійснена без належних підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»

Суд також зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 72 КАС України визначено поняття доказів, якими у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Проаналізувавши всі наявні докази у справі, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3330789 від 24.10.2020 року та закриття провадження по справі слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 439 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 дійшла наступного висновку: «За системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»

Таким чином, за подання до суду вказаного адміністративного позову позивачу необхідно було сплатити суму судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп.

З урахуванням зазначених процесуальних норм, визначеної законом ставки судового збору та положень ст. 139 КАС України, до стягнення з суб`єкта владних повноважень, а саме з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції підлягає сума 420,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Переплачена сума судового збору може бути повернута позивачу з бюджету за його клопотанням ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 70, 77, 78, 90, 132, 139, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 3330789 від 24.10.2020 року винесену Інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Кулішом Русланом Миколайовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.03.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева