Справа № 400/5690/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. справа № 400/5690/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаУправління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056

провизнання протиправною та скасування постанови від 20.10.2020 р. № 222326

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 222326 від 20.10.2020 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що до неї застосовано штраф як до суб`єкта господарювання, якою вона не є. Перевізником у спірних правовідносинах була інша особа. Відтак, позивачка вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки вона прийнята на підставі матеріалів, які складені без встановлення належного суб`єкта відповідальності.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечує та зазначає, що згідно акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про зважування, позивачем допущено перевищення вагових обмежень. Дозвіл на проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування був відсутній. Відповідач наголошує на обов`язку власника транспортного засобу, у разі його передачі в тимчасове користування, здійснити перереєстрацію, а водій під час перевезення вантажів зобов`язаний надавати до перевірки документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб.

Позивачка подала відповідь на відзив.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивачка є власницею транспортних засобів марки RENAULT, модель MAGNUM 440.19, випуску 2009 року, вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки SСНWARZMULLER, модель SРА-3Е, випуску 2003 року, напівпричіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 10).

14.09.2020 року посадовими особами відповідача проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено акт № 250357 (а. с. 18). В акті зафіксовано, що 14.09.2020 року на автодорозі Київ - Одеса 210 км + 450 м проведено перевірку транспортного засобу позивачки марки RENAULT державний номер НОМЕР_1 та напівпричепу SСНWARZMULLER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Перевіркою виявлено порушення вимог ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а. с. 18).

14.09.2020 року складено довідку № 027537 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт № 044716 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування (а. с. 19-22).

За результатами перевірки 20.10.2020 року відповідачем винесено постанову № 222326 про застосування до позивачки адміністративно-господарського штрафу за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Вказаною постановою вирішено стягнути з позивачки 34 000,0 грн. штрафу (а. с. 17).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Відповідно п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (надалі - Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З оскаржуваної постанови від 20.10.2020 року № 222326 вбачається, що адміністративно-господарська санкція застосована до позивачки в зв`язку з порушенням Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

У відповідності до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Отже, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає саме автомобільний перевізник.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому відповідно до ст. 1 "Правил дорожнього руху України", власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

При цьому, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевезення вантажу без відповідного дозволу, є автомобільний перевізник.

З акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.09.2020 року № 044716, судом встановлено, що під час вчинення порушення водієм ОСОБА_2 на транспортному засобі марки RENAULT державний номер НОМЕР_1 здійснювалось транспортування вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 821632 від 13.09.2020 року (а. с. 21).

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

В матеріалах справи мається дві товарно-транспортних накладні, які датовані 13.09.2020 року з номером 821632.

Згідно товарно-транспортної накладної, яка надана позивачкою, автомобільним перевізником є ОСОБА_3 (а. с. 23), а згідно товарно-транспортної накладної, наданої відповідачем, автомобільним перевізником є ПП "Транзит".

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки її транспортний засіб фактично використовувався іншою особою, у той час як за ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.

Суд зазначає, що дослідження тієї обставини, що згідно товарно-транспортних накладних, які датовані 13.09.2020 року з номером 821632 та наданих сторонами, перевізники є різними особами, виходить за межі правовідносин у цій справі та не впливає на висновок суду.

Позивачкою на підтвердження того, що її помилково зазначено перевізником і вона таким не являється, до суду надано довіреності від 24.06.2017 року № 1199 та № 1200. Цими довіреностями позивачка передала право експлуатації та розпорядження транспортних засобів марки RENAULT, модель MAGNUM 440.19, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки SСНWARZMULLER, модель SРА-3Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 . Довіреності видані строком на п`ять років та дійсні до 24.06.2022 року, посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Шульгачем Р.С. (а. с. 11-12).

Також, позивачкою надано акт приймання-передачі транспортних засобів від 24.06.2017 року (а. с. 13).

Таким чином, відповідачем не доведено, що саме позивачка була перевізником вантажу, що виключає її відповідальність за перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Твердження відповідача щодо необхідності здійснення перереєстрації транспортного засобу на особу, яка фактично ним користується, у даній справі не є предметом доказування, оскільки штраф на позивачку накладено саме за перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу. Докази притягнення позивачки або водія транспортного засобу до відповідальності за нереєстрацію транспортного засобу в матеріалах справи відсутні та не є предметом розгляду в даній справі.

З огляду на положення ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", якою відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника та за вищенаведених обставин, підстави для застосування до позивачки адміністративно-господарського штрафу, відсутні.

Встановлені судом обставини є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Судом не надається правова оцінка суті порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, оскільки позивачка не має обов`язку доводити чи спростовувати суть господарського порушення, яке вона не вчиняла.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивачка сплатила в розмірі 2 102,0 грн. (а. с. 1) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,0 грн.

Позивачка просить суд присудити їй витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,0 грн.

На підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 748 від 04.02.2012 року, договір про надання правової допомоги від 07.12.2020 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 07.12.2020 року, акт наданих послуг від 08.12.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 25 від 08.12.2020 року на суму 3 000,0 грн. (а. с. 24-28).

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 р. у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як вбачається з акту наданих послуг від 08.12.2020 року адвокатом надано наступні послуги:

- усна консультація щодо роз`яснення порядку та юридичних наслідків оскарження/не оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, консультування щодо обґрунтування правової позиції, узгодження правової позиції - 600 грн. (600 грн. за 1 год.);

- написання позовної заяви 2 400,0 грн. (4 год. (вартість 1 год. 600 грн.), разом 3 000,0 грн.

Суд вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 3 000,0 грн. не відповідає критерію співмірності.

При цьому суд виходить з того, що дана справа не є складною, обсяг роботи виконаний адвокатом полягає тільки в консультуванні позивачки та підготовці позовної заяви, а тому на думку суду, співмірною платою є 500,0 грн.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачці судові витрати в сумі 2 102,0 грн. судового збору та 500,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст. 9, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ), задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) від 20.10.2020 р. № 222326 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 102,0 грн. (дві тисячі сто дві гривні) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500,0 грн. (п`ятсот гривень).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз