Справа № 640/2221/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2221/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугань» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лугань» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями на суму 22579033 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5644758 грн.;

- від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 20732098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5183024 грн.;

- від 16 січня 2020 року № 2, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 73002627 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Лугань» не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішенням, оскільки вважає, що контролюючим органом неправильно проаналізовано господарські операції, висновки, викладені в акті перевірки та у відповіді на заперечення, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства, а податкові повідомлення-рішення є такими, що порушують права та інтереси позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями на суму 22579033 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5644758 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 20732098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5183024 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 73002627 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві на підставі направлень від 31.01.2019 № 124/26-15-14-02-03, № 198/26-15-14-06-05, № 183/26-15-42-08, від 01.02.2019 № 127/26-15-14-02-03, від 07.02.2019 № 2306/26-15-14-09-01, виданих ГУ ДФС у м. Києві, від 30.10.2019 № 313/26-15-05-06-05, виданого ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугань» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 , єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018 та іншого законодавства. Відповідна перевірка проводилась з 31.01.2019 по 05.11.2019.

За результатами перевірки було складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019, в якому встановлено наступні порушення позивачем:

1) п. п. 14.1.3, 14.1.36, 14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000р. № 92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000р. за №288/4509, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014р. за № 1365/26142, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 22579086 грн., в т.ч. за 2016 на 5506083 грн., за 2017 на 9 656 437 грн., за III кв. 2018 на 7416513 грн.;

2) п. 188.1 ст. 188, абзац г) пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 32839791 грн., в т.ч. за квітень 2016 на 5502332 грн., червень 2016 на 239255 грн., липень 2016 на 297136 грн., серпень 2016 на 2744830 грн., вересень 2016 на 1101313 грн., жовтень 2016 на 1848142 грн., листопад 2016 на 374685 грн., грудень 2016 на 1109249 грн., січень 2017 на 1108779 грн., лютий 2017 на 983228 грн., березень 2017 на 876808 грн., квітень 2017 на 915975 грн., травень 2017 на 932595 грн., червень 2017 на 924793 грн., липень 2017 на 924791 грн., серпень 2017 на 924793 грн., вересень 2017 на 918128 грн., жовтень 2017 на 924771 грн., листопад 2017 на 925878 грн., грудень 2017 на 928922грн., січень 2018 на 825952 грн., лютий 2018 на 925952 грн., березень 2018 на 925952 грн., квітень 2018 на 925952 грн., травень 2018 на 925952 грн., червень 2018 на 925952 грн., липень 2018 на 925952 грн., серпень 2018 на 925952 грн., вересень 2018 на 925952 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за вересень 2018 на 73002627 грн.;

3) п. п.141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, а саме, несвоєчасно сплачено до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 58898 грн.

Не погоджуючись з висновками, які містяться в акті №154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019, позивач 26.12.2019 звернувся із запереченням за вих.№ 20 на названий акт до Головного управління ДПС у м. Києві.

За результатами розгляду заперечення позивача від 26.12.2019, відповідач 13.01.2020 за вих. № К5033/10/26-15-05-02-03 залишив без задоволення заперечення, а висновки акта № 154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 - без змін.

На підставі вказаного акта перевірки № 154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019, відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2.

Відповідно до розрахунку сум податкового зобов`язання та штрафних санкцій податкових повідомлень-рішень:

1) від 16 січня 2020 року № 2 - позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 22579033,00 грн., в т.ч. за 2016 рік на 5506083,00 грн., за 2017 рік на 9656437,00 грн., за ІІІ кв. 2019 на 7416513 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 5644758,00 грн.;

2) від 16 січня 2020 року № 2 - позивачем занижено податок на додану вартість на суму 20732098,00 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 5183024,00 грн.;

3) від 16 січня 2020 року № 2 - позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за вересень 2018 на 73002627 грн.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- суд першої інстанції звернув увагу на те, що акт перевірки № 154/26-15-05-02-03/34479348 від 12.11.2019 не підписаний трьома з шести посадових осіб, які проводили перевірку, а саме: головним державним ревізором-інспектором К.А. Гаврилишин, головним державним ревізором-інспектором В.А. Оголь, головним державним ревізором-інспектором О.Г. Мурга. Однак, замість їхніх підписів зроблено відмітку, що «станом на 12.11.2019 звільнений». Відповідач жодних доказів щодо звільнених вказаних осіб суду не надав та в матеріалах справи не міститься;

- рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2017 у справі № 913/653/17 визнано з 06.04.2016 за позивачем право власності на майно, внесене ТОВ «Луганськобленерго» у статутний капітал ТОВ «Лугань». Відтак, право власності позивача на зазначені основні засоби підтверджено належними доказами та були надані для дослідження відповідачу під час перевірки;

- місцезнаходження майна на території проведення антитерористичної операції та неможливість у зв`язку з цим проведення інвентаризації активів підприємства позивача підтверджується Сертифікатом № 3100-19-0373 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-Промисловою Палатою України 26.12.2019;

- основні засоби, що були передані до статутного капіталу позивача згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» та актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» одразу після їх внесення до статутного капіталу позивача були передані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» () згідно з договором оренди, про що в цей же день сторонами договору підписано відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди. Тобто, вказане вчинялось в межах господарської діяльності підприємства, у зв`язку з чим, суд вказав на те, що формування позивачем витрат за рахунок амортизації нарахованої на об`єкти операційної оренди, і витрат на утримання таких об`єктів здійснювалось у відповідності до вимог чинного законодавства;

- також, судом враховано, що якщо внесок до статутного капіталу здійснюється учасником - платником ПДВ, то такий платник ПДВ на дату передачі права на майно емітенту нараховує податкові зобов`язання з ПДВ та виписує і реєструє податкову накладну, яка для емітента буде підставою для відображення податкового кредиту за такою операцією. Отже, на підставі виданої ТОВ «Луганськобленерго» податкової накладної згідно вказаних норм податкового законодавства ТОВ «Лугань» отримало право на податковий кредит;

- ТОВ «Лугань», як орендодавець вказаного майна, використовувало основні засоби в рамках такого виду господарської діяльності, як оренда та отримувало доходи від такого використання, які були належним чином задекларовані.

Доводи апеляційної скарги:

- висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про відсутність всіх підписів інспекторів в акті перевірки, що, як наслідок вказує на його недопустимість, як доказу, є помилковими, адже сам по собі акт перевірки є носієм встановленої інформації, сам по собі не створює наслідків та не може бути відхилений судом при розгляді спору по суті;

- інформації щодо адрес розташування основних засобів, об`єктів незавершеного будівництва та обладнання у відсутня, внаслідок чого, неможливо встановити їх наявність та місцезнаходження (розташовані вони на контрольованій українською владою території чи на непідконтрольній території). До того ж, відсутня інформації щодо переходу права власності на зазначені основні засоби від ТОВ «Луганськобленерго» до ТОВ «Лугань»;

- враховуючи ненадання до перевірки позивачем наказів на проведення інвентаризацій, інвентаризаційних відомостей та результатів проведених інвентаризацій, неможливо встановити де саме знаходяться основні засоби ТОВ «Лугань», в якому вони технічному стані перебувають, який строк їх очікуваного використання (експлуатації), гарантійний строк служби, та, взагалі чи вони є;

- на момент проведення перевірки, сертифікат Торгово-промислової палати був відсутній, його надано було лише до розгляду заперечення на акт перевірки.

Щодо донарахування податку на прибуток відповідно до податково повідомлення-рішення від 16 січня 2020 року №2, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за податковим повідомленням-рішенням № 2, контролюючим органом повідомлено позивача, що на підставі акта перевірки встановлено порушення п. п. 14.1.3, 14.1.36, 14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1. ст. 44 ПК України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014, та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі пункту 123.1 ст. 123 ПК України, з урахуванням чого, згідно п. п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 86.1 ст. 86 та п. 123.1 ст. 123 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 28223791 грн. 00 коп., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 22579033 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5644758 грн.

При цьому, за висновками акта перевірки, порушення, які призвели до вказаних донарахувань, полягають в завищенні собівартості на суму амортизації основних засобів, місцезнаходження та наявність яких не можливо встановити, на загальну суму 134251376,00 грн., беручи до уваги те, що позивачем до перевірки не надано документи, які підтверджують право власності на основні засоби, а також, не проведення позивачем інвентаризації основних засобів.

Порушення, які призвели до вказаних донарахувань, на думку апелянта, полягають в завищенні собівартості на суму амортизації основних засобів, місцезнаходження та наявність яких начебто неможливо встановити, на загальну суму 134251376 грн. Обґрунтовуючи такий висновок, відповідач у апеляційній скарзі також посилається на те, що позивачем до перевірки не надано документи, що підтверджують право власності на основні засоби, а також, на непроведения позивачем інвентаризації вказаних основних засобів.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що основні засоби були передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» до статутного капіталу позивача згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал від 06.04.2016, невід`ємною частиною якого є додатки з переліком майна, складеного на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» стосовно формування статутного капіталу ТОВ «Лугань» (протокол від 05.04.2016), на підставі чого відбувся перехід права власності на основні засоби від ТОВ «Луганськобленерго» до ТОВ «Лугань». (а.с. 94, т.1)

Крім того, рішенням Господарського суду Луганської області від 17.10.2017 року у справі № 913/653/17 визнано з 06.04.2016 за позивачем право власності на майно, внесене ТОВ «Луганськобленерго» у статутний капітал ТОВ «Лугань».

Наведене дає підстави для висновку про те, що право власності позивача на зазначені основні засоби підтверджено належними доказами та були надані для дослідження відповідачу під час перевірки.

Слід врахувати, що відповідно до норм п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419, підприємства, які з дати початку тимчасової окупації мали місцезнаходження на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, або структурні підрозділи (відокремлене майно) яких розташовані на таких територіях, проводять інвентаризацію у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал підприємств.

У річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ, та зобов`язання і власний капітал, які не можуть бути документально підтверджені у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, відображається за даними бухгалтерського обліку.

Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на перше число місяця, що настає за місяцем, в якому з`явилася можливість доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації у бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Також, згідно з п. 8 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142, підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов`язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств. Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Таким чином, відповідачем не спростовано той факт, що відповідно до чинного законодавства, проведення інвентаризації є наразі передчасним та перешкодним, оскільки неможливо наразі забезпечити та безперешкодний доступ платника податків до активів, що перебувають на території проведення антитерористичної операції (ООС), в силу положень п. 12 Порядку подання фінансової звітності та п. 8 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, інвентаризація може бути проведена лише станом на 01 число місяця, що настане за місяцем, у якому з`явиться можливість безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб ТОВ «Лугань» до відповідних активів. Більше того, у апеляційній скарзі відповідач сам посилається на вказані норми, які спростовують його твердження про начебто наявність порушень позивачем законодавства щодо проведення інвентаризації.

Наведене вище також пов`язується з тим, що місцезнаходження майна на території проведення антитерористичної операції та неможливість у зв`язку з цим проведення інвентаризації таких активів підтверджується Сертифікатом № 3100-19-0373 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-Промисловою Палатою України 26.12.2019, яким підтверджується місцезнаходження майна на території проведення антитерористичної операції та неможливість у зв`язку з цим проведення ТОВ «Лугань» інвентаризації таких активів. Згідно з цим Сертифікатом встановлено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) настали з 08.08.2016 та тривали на 26.12.2019. Копія вказаного Сертифікату надавалася 26.12.2019 відповідачу разом з запереченнями на акт перевірки.

Основні засоби, що були передані до статутного капіталу позивача згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» від 05.04.2016 та актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» від 06.04.2016, одразу після їх внесення до статутного капіталу позивача були передані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» () згідно з договором оренди № У-154-16 від 06.04.2016, про що в цей же день сторонами договору підписано відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди.

За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Лугань» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).

Слід звернути увагу на те, що у розділі 3.1.1.2 акта перевірки, контролюючим органом зазначається, що перевіркою відображених у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», показників за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 встановлено, що на формування цих показників мало вплив надання в оренду власних та орендованих приміщень (основний орендар - ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» (код 31443937). При цьому, не було встановлено заниження або завищення вказаних показників.

Наведене дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції в цій частині дійшов цілком обґрунтованих висновків про те, що податковому органу було надано всі необхідні документи, що підтверджують використання основних засобів у господарській діяльності позивача та отримання позивачем доходу від оренди вказаних основних засобів, а тому, формування позивачем витрат за рахунок амортизації нарахованої на об`єкти операційної оренди, і витрат на утримання таких об`єктів здійснювалось у відповідності до вимог чинного законодавства.

У частині податкових повідомлень-рішень від 16.01.2020 № 2 та № 2 колегія суддів зазначає таке.

За змістом акта перевірки від 12.11.2019 № 154/26-15-05-02-03/34479348, відповідачем встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, абз. г) пункту 198.5 ст. 198 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі пункту 123.1 ст. 123 ПК України.

У зв`язку з чим, згідно з п. п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 57.3 ст. 57, п. 58.1 ст. 58, п. 86.7 та п. 86.8 ст. 86, п. 123.1 ст. 123 ПК України, відповідачем виписано податкове повідомлення-рішення № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 25915122 грн. 00 коп., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 20732098 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 5183024 грн.

Крім того, згідно податкового повідомлення-рішення № 2, відповідачем повідомлено позивача, що згідно з п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПК України, відповідно до статей 20, 77, 82 ПК України та на підставі акта перевірки, було встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, абз. г) пункту 198.5 ст. 198 ПК України та встановлено факт завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 73002627 грн.

Зазначений висновок податкового органу ґрунтується на тому, що основні засоби, які були передані до статутного капіталу позивача згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лугань» від 05.04.2016 та актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань» від 06.04.2016, призначалися для їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю.

У силу норм п. п. "а" і "б" п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст. 186 ПК України, розташоване на митній території України.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство, якому учасники товариства передали майно як вклад у статутний капітал, є власником такого майна. Тобто, товариство отримує основні засоби у власність в обмін на його корпоративні права, що повністю підпадає під визначення «постачання товарів», встановлене п. п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, на що також правильно звернув увагу і суд першої інстанції.

Водночас, порядок формування податкового кредиту встановлений положеннями ст. 198 ПК України, за п. п. б) п. 198.1 якої, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з нормами п. 198.6 ст. 198 ПК України, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, суд першої інстанції з урахуванням наведеного вище правового регулювання, цілком правильно зазначив про те, якщо внесок до статутного капіталу здійснюється учасником - платником ПДВ, то такий платник ПДВ на дату передачі права на майно емітенту нараховує податкові зобов`язання з ПДВ та виписує і реєструє податкову накладну, яка для емітента буде підставою для відображення податкового кредиту за такою операцією, з огляду на що, за даних обставин, на підставі виданої ТОВ «Луганськобленерго» податкової накладної - ТОВ «Лугань» отримало право на податковий кредит.

До того ж, зазначений висновок підтверджується постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13.02.2017 та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.05.2017 у справі № 812/1271/15, залишених без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017.

Встановлене перевіркою порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 ПК України, зобов`язує платника податку нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом першої інстанції було вказано на те, що основні засоби, що були передані 06.04.2016 ТОВ «Луганськобленерго» за актом приймання-передачі майна у статутний капітал ТОВ «Лугань», одразу після їх внесення до статутного капіталу позивача були передані в оренду ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» згідно з договором оренди № У-154-16 від 06.04.2016, про що сторонами договору підписано відповідний акт прийому-передачі об`єкта оренди.

Згідно з п. 4.2 Статуту позивача (редакція від 05.04.2016 та 03.04.2017), основним видим господарської діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ від 16.02.2015, витягом з ЄДР від 17.12.2019 та змістом акта перевірки.

Ураховуючи наведене, доводи сторони відповідача про те, що перебування основних засобів на неконтрольованій українською владою території свідчить про неможливість їх використання в операціях, які є господарською діяльністю ТОВ «Лугань» є помилковими, оскільки таке спростовується наявністю договору оренди цих основних засобів, а ТОВ «Лугань», як орендодавець вказаного майна, використовувало основні засоби в рамках такого виду господарської діяльності, як оренда та отримувало доходи від такого використання, які були належним чином задекларовані.

Під час судового засідання представник позивача пояснив, що вказане майно використовувалося його орендарем ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» для передачі електричної енергії споживачам, розташованим на неконтрольованій території Луганської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження».

Виходячи з вищевикладеного, основні засоби, що були передані 06.04.2016 до статутного капіталу ТОВ «Лугань», призначалися, і в подальшому використовувалися в операціях, що є господарською діяльністю ТОВ «Лугань».

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт знаходження основних засобів та інших активів платника податків на території України, де проводиться АТО чи ООС, не дає підстав стверджувати про початок використання таких активів не в господарській діяльності, а тимчасова відсутність доступу до майна, не дає підстав контролюючому органу стверджувати про порушення норм податкового законодавства.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, позивачем було проведено коригування фінансових показників з податку на додану вартість за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року, підставою для якого було підписання 28.11.2019 між ТОВ «Лугань» та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» угоди про врегулювання заборгованості до договору оренди № У-154-16 від 06.04.2016. Згідно відповідної угоди, сторони домовились звільнити ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» від плати за користування майном за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 100006920,00 грн. На підставі вказаної угоди, ТОВ «Лугань» 29.11.2019, тобто, вже після проведення перевірки і після спливу встановленого законодавством строку складання акта перевірки та надання його позивачу, було подано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, довідки про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту (Д5) за період: липень - грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року, а також відкориговану фінансову звітність за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

Так, згідно з поданими уточнюючими розрахунками та відкоригованою фінансовою звітністю, були змінені наступні показники: по податку на додану вартість зменшено податкові зобов`язання на суму 16667820 грн. та збільшено залишок від`ємного значення на суму 16667820 грн.; по податку на прибуток зменшено доходи в розмірі 100006920 грн. з ПДВ та зменшено витрати (амортизаційні відрахування) в розмірі 80631378 грн., а тому, показники, які були використані відповідачем у розрахунках сум податкового зобов`язання та штрафних санкцій до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не відповідають показникам задекларованим позивачем у звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідач у додаткових поясненнях зазначив, що ТОВ «Лугань» відповідно до протоколу загальних зборів від 05.04.2016 отримало майно від ТОВ «Луганськобленерго» в якості свого вкладу до статутного капіталу ТОВ «Лугань». Дане майно перебуває в м. Алчевську Луганської області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 № 428-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи ту обставину, що територія, на якій перебувають передані до статутного капіталу позивача основні засоби, входила до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на момент передачі цього майна (16.04.2016), позивач був обізнаний про те, що можуть виникнути проблеми, як з податковою, так і з іншими державними та іншими органами під час володіння та розпорядження цим майном».

Проте, апелянт в скарзі наголошував про неможливість встановлення місцезнаходження майна, а тому, відповідач, фактично, погоджується з тим, що майно, яке було передано до статутного капіталу товариства позивача знаходиться на території населених пунктів, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. При цьому, апелянт помилково стверджує, що все майно знаходиться у м. Алчевськ, оскільки вказане спростовується змістом додатків до акта приймання-передачі майна, у яких зазначені розташування відповідних основних засобів, які знаходяться в різних населених пунктах, а саме: м. Луганськ, м. Алчевськ, м. Перевальськ, м. Антрацит.

Наведені в апеляційній скарзі витяги з протоколу допиту директора ТОВ «Лугань» ОСОБА_1 та т.в.о. генерального директора ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» ОСОБА_2, не підтверджує наявність порушень, які, на переконання податкового органу, стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень. До того ж, під час розгляду апеляційної скарги. Стороною відповідача так і не було надано повних та достатніх пояснень щодо вказаних протоколів допитів, в рамках якого кримінального провадження вони відібрані, його ходу та результатів.

Таким чином, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2, від 16 січня 2020 року № 2.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та відповідні обґрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 01.03.2021.