Справа № 815/2185/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2185/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Сидорівського С.А.,

представника відповідача: Бушилової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Арцизський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення заробітної плати та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Арцизський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення заробітної плати та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 17.02.2020 року прийнято до свого провадження справу № 815/2185/16 та вирішено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

05.03.2020 року (вх. № 10302/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

26.03.2020 року (вх. № 13451/20) позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

30.03.2020 року (вх. № 13819/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про перенесення судового засідання.

30.03.2020 року (вх. № ЕП/4040/20) позивачем до канцелярії суду подано заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Ухвалою від 01.04.2020 року Одеським окружним адміністративним судом зупинено провадження у даній справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою від 08.05.2020 року призначено судове засідання для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі на 14.05.2020р.

Ухвалою від 14.05.2020 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

16.01.2021 року позивачем до канцелярії суду подано заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Ухвалою від 28.01.2021 року призначено судове засідання для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі.

02.02.2021 року (вх. № ЕП/2828/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 02.02.2021 року поновлено провадження у справі та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

22.02.2021 року (вх. № ЕП/4683/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

23.02.2021 року (вх. № 8829/21) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.04.2016 року позивачу стало відомо, що його звільнено зі служби з поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), про що було винесено відповідний наказ № 211 о/с від 12.04.2016 року на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.03.2016 року № 535 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУНП в Одеській області генерал поліції 3 рангу ОСОБА_2 25.04.2016 року позивачем отримано витяг із вищезазначеного наказу № 211 о/с від 12.04.2016 року та трудову книжку. Позивач вважає вищевказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що 30.12.2015 року ОСОБА_1 не вийшов на службу, мотивуючи це компенсацією за роботу у вихідний день у суботу 19.12.2015 року, яка також являлася третім днем відпочинку. Про те, що позивач бажає використати дану компенсацію ОСОБА_1 надіслав своєму безпосередньому керівнику зі свого мобільного телефону 29.12.2015 року СМС-повідомлення. З відповідним рапортом до керівництва відділення не звертався, дозволу на використання робочого дня 30.12.2015 року, в якості компенсації за роботу вихідний день не отримав та самовільно прийняв рішення не виходити на службу, чим зірвав графік несення служби співробітниками відділення в складі СОГ, змусив керівництво відділенні робити екстрені корективи вказаного графіку, для чого знімати співробітника з іншого наряду, що в період ускладнення оперативної обстановки на території району перед Новорічними святами могло негативно вплинути на виконання поліцією покладених на неї обов`язків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно послужного списку № М-185523, наказом № 84 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 прибув з Міністерства внутрішніх справ на службу до Татарбунарського ВП Арцизського ВП ГУ НП в Одеській області; підстава: заяви позивача від 07.11.2015 року, пункт 9 та 12 розділу Х Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до графіків несення служби в складі слідчо-оперативної групи співробітниками Татарбунарського ВП Арцизського ВП ГУ НП в Одеській області, ОСОБА_1 перебував на добовому чергуванні 14.12.2015 року, 19.12.2015 року, 26.12.2015 року, 16.01.2016 року, 22.01.2016 року та 31.01.2016 року.

29.12.2015 року, 30.12.2015 року, 19.01.2015 року, 25.01.2015 року начальником сектору Татарбунарського ВП АВП ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_3 складалися акти у присутності свідків про відсутність на службі старшого інспектора Татарбунарського ВП АВП НУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 .

Згідно наказу ГУ НП в Одеській області від 10.02.2016 року № 221, призначено службове розслідування по факту відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора Татарбунарського ВП Арцизського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 29 та 30 грудня, а також 19 та 25 січня 2016 року.

Відповідно до висновку за результатами службового розслідування від 09.03.2016 року, комісією запропоновано службове розслідування за фактом грубого порушення дисципліни старшим інспектором Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_1 вважати закінченим; за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, п. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію України, що виразилось у невиході на службу без поважних причин протягом чотирьох робочих днів, старшого інспектора Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції за п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС; УФЗБО ( ОСОБА_4 ) утримати грошове забезпечення старшого інспектора Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 за 29 та 30 грудня 2015 року, а також 19 та 25 січня 2016 року.

Відповідно до наказу т.в.о начальника генерал поліції третього рангу Г. Лорткіпанідзе від 25.03.2016 року № 535, передбачено звільнення позивача зі служби в поліції за п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту та утримання грошового забезпечення старшого інспектора Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 за 29 та 30 грудня 2015 року, а також 19 та 25 січня 2016 року.

12.04.2016 року згідно Наказу № 211 о/с від12.04.2016 року, відповідно до Закону України Про Національну поліцію, за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Татарбунарського відділення поліції Арцизського відділу поліції Головного управління національної поліції в одеській області, з 19.04.2016 року звільнено зі служби, виплативши грошову компенсацію за 10 діб невикористаної відпустки за період роботи з 01 січня 2016 року по день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про Національну поліцію, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 77, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію України, 2. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Приписами ст. 91 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до положень ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Приписами ст. 12 Дисциплінарного статуту встановлено перелік видів дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно п.6.17 Інструкції, членам СОГ та ОГ (у разі їх створення), які фактично перебували на службі менше 16 годин, надається 12 годин відпочинку, до 20 годин - 32 години відпочинку, понад 20 годин - 48 годин відпочинку.

Як встановлено судом та зазначено позивачем в адміністративному позові, позивач перебув на добовому чергуванні 26.12.2015 року та 16.01.2016 року у суботу, йому було надано 48 годин або 2 доби відпочинку 27.12.2015 року, 28.12.2015 року, 17.01.2016 року та 18.01.2016 року, проте позивач не прибув на службу і на третю добу після чергування 29.12.2015 року та 19.01.2016 року. 22.01.2016 року чергування позивача припало на п`ятницю, 23.01.2016 року та 24.01.2016 року йому надано 48 годин або 2 доби відпочинку, проте позивач не прибув на службу і на третій день 25.01.2016 року, обґрунтовуючи відсутність на службі тим, що час відпочинку припадав на загальнодержавні вихідні дні. 30.12.2015 року позивач не прибув на службу у зв`язку із сімейними обставинами, та зазначив, що повідомив керівництво відділення про це 29.12.2015 року. Проте, до суду доказів на підтвердження факту попередження третьої особи не надано, крім того 29.12.2015 року ОСОБА_1 на службі не перебував.

Згідно з підпунктами 3.7.3 і 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Пунктом 6.1 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012 № 940 (чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція), передбачено, що для забезпечення реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події у всіх ГУМВС, УМВС, міськрайлінорганах, територіальних відділах міліції формується не менше двох слідчо-оперативних груп (СОГ): основна та додаткова.

СОГ формуються на підставі графіків (щотижневих або щомісячних) чергувань працівників структурних підрозділів ОВС, затверджених начальником ГУМВС, УМВС, міськрайліноргану або особою, яка виконує його обов`язки. У графіках має бути передбачений резерв для посилення цих груп під час ускладнення оперативної ситуації або заміни членів СОГ у зв`язку із хворобою, відрядженням або іншими обставинами (пункт 6.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 6.12 Інструкції СОГ чергують цілодобово.

Пунктом 6.17 Інструкції встановлено, що членам СОГ та ОГ (у разі їх створення), які фактично перебували на службі менше 16 годин, надається годин відпочинку, до 20 годин - 32 години відпочинку, понад 20 годин - 48 годин відпочинку.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що встановлений Інструкцією відпочинок (48 годин) після цілодобового чергування у складі СОГ не є тотожним відпочинку в порядку компенсації, який гарантований Кодексом законів про працю, Законом України "Про Національну поліцію" і наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.2007 № 499 та передбачає надання протягом двох наступних місяців після роботи у вихідний, святковий чи неробочий день іншого дня відпочинку.

Відтак, позивач безпідставно не виходив на службу протягом чотирьох робочих днів, інформації щодо того, що останній вважає ці дні компенсацією за роботу у вихідні дні керівництву не доповідалось та щодо подальших дій ОСОБА_1 не узгоджувалося, зокрема, 30.12.2015 року з відповідним рапортом до керівництва відділення не звертався, дозволу на використання робочого дня в якості компенсації на роботу у вихідний день не отримав та самовільно прийняв рішення не виходити на службу, хоча у цей день останній за графіком чергування, затвердженим 28.12.2018 року мав заступати у склад СОГ, однак проявив недисциплінованість, безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків та несення служби у цілому не вийшов на службу.

У своїй постанові від 22.01.2020 року у цій справі Верховний Суд акцентував увагу на необхідності дослідження Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області та інших службових інструкцій строком на час виникнення спірних правовідносин.

Під час офіційного з`ясування обставин, з врахуванням пояснень представника відповідача, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин в ГУНП в Одеській області були відсутні затверджені (правила внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області було затверджено 28.04.2016 року №876, тобто після спірних правовідносин). Відтак, на позивача розповсюджувалось загальне трудове законодавство.

При цьому, суд акцентує увагу, що згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може було розірвано власником або уповноваженим органом у випадку пропуску (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. Проте позивачем не доведено ані під час службового розслідування, ані під час судового розгляду поважності причин відсутності на роботі у вказані дні.

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, в порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: 65023, Одеська обл., місто Одеса, вул. Садова, будинок 1- А; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Арцизський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 68404, Одеська область, м. Арциз, вул. Соборна, 29), про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення заробітної плати та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 26.02.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.