Справа № 440/4540/19
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 440/4540/19

адміністративне провадження № К/9901/33208/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року в справі №440/4540/19 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - ГП України), у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ №1171ц від 22 жовтня 2019 року про звільнення з посади начальника другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління ГП України та органів прокуратури;

- поновити на посаді начальника другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління ГП України або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23 жовтня 2019 року;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи із 23 жовтня 2019 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

04 грудня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року в справі №440/4540/19.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року в справі №440/4540/19 залишено без руху; надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом: надіслання нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи із зазначенням підстав для оскарження судового рішення та наведенням норм матеріального чи процесуального права, які допущені судами, із зазначенням конкретної норми права закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

На виконання вимог Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав нову редакцію касаційної скарги у двох екземплярах та лист, у якому зазначає, що підставою для оскарження судового рішення в касаційному порядку є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зазначає про помилкове застосування судами попередніх інстанцій вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ).

Предмет спору в цій пов`язаний із правомірністю звільнення прокурора з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-IX) у зв`язку з неподанням позивачем заяви про переведення його на посаду прокурора у формі, установленій додатком 2 Порядку проходження прокурорами атестації.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

За приписами підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах і не подали у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач у встановлений строк відповідної заяви Генеральному прокурору про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію не подав, що стало підставою для його звільнення.

У пункті 57 постанови від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а Верховний Суд зробив висновок, що неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Ураховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ, викладеного в справі №200/13482/19-а, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 330, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року в справі №440/4540/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко