Справа № 160/14283/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
03 листопада 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державна служба України з безпеки на транспорті, у якій позивач визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 201675 від 01 жовтня 2020 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000, 00 грн, складену управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову зазначено, що посадовою особою винесена оскаржувана постанова № 201675 про застосування адміністративно-господарських штрафу, проте, ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ" не погоджується із застосуванням адміністративно-господарського штрафу, оскільки не отримувало жодних документів, які б фіксували факт перевищення габаритно-вагових параметрів, окрім копії акта від 07.08.2020 року разом з повідомленням про розгляд справи.
ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ" на час проведення перевірки передало у користування іншої особи транспортні засоби, що унеможливлювало здійснення перевезення цими транспортними засобами, що включає, в свою чергу, відповідальність за порушення в межах Закону України «Про автомобільний транспортний транспорт» як автомобільного перевізника. Водій , дані якого вказані в акті від 07.08.2020 року не перебуває та не перебував у трудових відносинах чи цивільно-правових відносинах із ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ", тому накладення штрафу на позивача за порушення, встановлені під час перевірки, є необґрунтованими.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року на адресу суду від відповідача 02.12.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що управління укртрансбезпеки у Дніпропетровській області не погоджується із заявленими позовом, оскільки ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення до позивача до відповідальності останнім не надано документів, які б підтверджували право позивача на рух дорогами загального користування з перевищенням нормативних вагових параметрів.
10.12.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що факт наявності господарських відносин щодо оренди вказаних транспортних засобів на дату складання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу також підтверджується актом надання послуг № 236 від 31 серпня 2020 року (п. 8 акту), актом № 141 від 30.06.2020 (п. 2 акту) та зареєстрованими податковими накладними № 27 від 31.08.2020 , № 36 від 30.06.2020.
На думку позивача, водій не зобов`язаний мати при собі та пред`являти договір оренди транспортних засобів, при цьому, у сторони договору, ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ» є у наявності договір оренди техніки № 3-0 від 03.01.2020 з усіма невід`ємними додатками.
Також, позивач вважає, що позиція відповідача щодо можливого використання транспортних засобів і орендодавцем, і орендарем, а також щодо можливого невиконання договору, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства у зв`язку з тим, що факт використання транспортних засобів у день складання постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу № 201675 від 01 жовтня 2020 року підтверджується підписаним сторонами договору актом надання послуг № 236 від 31 серпня 2020 року (п. 8 акту) і актом № 141 від 30.06.2020 (п. 2 акту) та зареєстрованими податковими накладними № 27 від 31.08.2020, № 36 від 30.06.2020.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України).
Клопотання обґрунтовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - положення). Відповідно до п. 1 положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є органом центральної виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 4 положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.
У відповідності до абз. 1 п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, як структурні підрозділи апарату Служби за переліком, згідно з додатком 3 одним з яких є Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
З наведеного вище вбачається, що управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, як і інші територіальні органи, було створено без статусу юридичної особи та не мало власних рахунків в органах Державної казначейської служби.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 р. № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» та наказу Укртрансбезпеки від 09.09.2020 року № 340 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було реорганізовано шляхом злиття з Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області в Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі направлення на перевірку № 56/0308-20 від 03.08.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області 07.08.2020 було проведено рейдову перевірку, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №236172 від 07.08.2020.
Даним актом зафіксована наступна інформація, а саме: вантажний транспортний засіб - DAF СF85.340 (державний номер НОМЕР_1 ) із напівпричепом ВАРЗ (державний номер НОМЕР_2 ) був зупинений на 131 км автомобільної дороги Н-26 о 10год. 23хв.
Працівниками управління Укртансбезпеки у Луганській області було проведено взважування даного транспортного засобу та встановлено порушення норм, які зазначені в п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовта 2001 р. № 1306 (далі - ПДР України), а саме: загальна вага транспортного засобу становила 46 490 кг при допустимій 40 000 кг, що складає 16,2% перевищення параметрів від нормативу: навантаження на строєну вісь становило 30 450 кг при допустимій 22 000кг., що складає 38,4 % перевищення параметрів від нормативу, про що посадовими особами управління Укртансбезпеки у Луганській області складено довідку № 0003106 від 07.08.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003104 від 07.08.2020.
Водій транспортного засобу з актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003104 від 07.08.2020 ознайомлений під підпис, що підтверджується матеріалами справи.
Управлінням Укртрансбезпеки у Луганській області було направлено акт №236172 від 07.08.2020 до управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області для розгляду.
Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 14.09.2020 року надіслало ТОВ «Будівельна компанія «Український дім» повідомлення про розгляд справи 24.09.2020 року о 10:00 год, яке отримано представником позивача 18.09.2020 року, що підтверджується матеріалами справи.
Позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає її такою, що не відповідає вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства, чинними на момент вчинення виникнення спірних правовідносин.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
З аналізу наведених норм законодавства, можна зробити висновок, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом встановлено, що власником автомобіля марки транспортного засобу вантажний транспортний засіб DAF, модель СF85.340, тип - сидловий тягач - Е,2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марка ВАРЗ, модель - НПС 2730, тип - напівпричіп самоскид Е, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ТОВ «Будівельна компанія «Український дім».
Відповідно до п. 1.1 договору оренди техніки № 3-О від 03.01.2020 року ТОВ «Будівельна компанія «Український дім» (орендодавець) передає, а ТОВ «Будмайстерпро» (орендар) приймає в тимчасове (строкове) оплатне користування техніку, що визначається згідно з додатків до договору.
На підтвердження вищезазначеного, позивачем надано до справи акт приймання передачі від 01.03.2020 року та від 03.03.2020 року транспортного засобу марка DAF, модель СF85.340, тип - сидловий тягач - Е,2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марка ВАРЗ, модель - НПС 2730, тип - напівпричіп самоскид Е, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
На підтвердження факту господарських відносин щодо оренди вказаних транспортних засобів позивачем надано до суду акт надання послуг № 236 від 31.08.2020 року, акт надання послуг № 141 від 30.06.2020 року та зареєстрованими податковими накладними № 27 від 31.08.2020 року та № 36 від 30.06.2020 року.
Доказів оскарження чи визнання вищезазначених договорів оренди суду не надано.
Водночас, зі справи вбачається, що акт перевірки № 07.08.2020 від 236172 року складено відносно власника автомобіля ТОВ «Будівельна компанія «Український дім», а не автомобільного перевізника ТОВ «Будмайстерпро».
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
За таких обставин, суд зробив висновок, що акт перевірки № 07.08.2020 від 236172, який складено без встановлення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є,зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналогічний висновок кореспондується з п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, де зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відтак, суд критично оцінює доводи відповідача щодо ознайомлення водія з актом перевірки № 07.08.2020 від 236172, оскільки водій не зобов`язаний мати при собі договір оренди транспортного засобу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд зроби висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2102,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2808 від 28.10.2020 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 201675 від 01 жовтня 2020 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук