Справа № 382/71/19
Суддя: Кисіль О. А.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/71/19
Провадження 2-а/382/1/21
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2021 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту поліції капрала поліції Недашківського Леоніда Павловича, третьої особи без самостійних вимог Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначив, що 26 грудня 2018 року поліцейським роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту поліції капралом поліції Недашківським Леонідом Павловичем було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КупАП, в якій відповідач стверджує, що позивачем порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України. .

Вважає, що дана постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 26.12.2018 року близько 09 год. 27 хв. на 158 км а/д Київ-Чоп керуючи автомобілем HONDA CIVIC, д.н.з. НОМЕР_1 нібито ним було скоєно порушення вимог п.п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення швидкості руху на 34 км/год. Порушення було зафіксоване на прилад «TruCam» № 0637. За пред`явленими даними приладу неможливо було встановити, що керований ним транспортний засіб рухався саме з перевищенням встановленої швидкості, жодних об`єктивних даних, які б могли підтвердити географічну локацію даному автомобілю або населений пункт позначений знаком 5.45 ПДР не має.

З вказаною постановою не погоджується, оскільки вона складена з порушенням норм процесуального і матеріального права та правил оформлення адміністративних матеріалів, а саме:

Вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відоефіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Між тим, у відповідності до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»; «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні...».

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч. 2 ст. 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (Національна поліція, на підставі ст..1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення). Відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не у автоматичному режимі.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на вимірювання у сфері, у який їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов, кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектовано документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Таких документів йому співробітником поліції надано не було. Розміри похибок вимірювань йому не повідомив, що у відповідності до вимог зазначеного закону, перешкоджає використанню результатів вимірювань. Результат вимірювання находиться у межах похибок вимірювань відносно величини, що перевищує дозволену швидкість на 20 кілометрів на годину, а за таких умов наявність більшого перевищення (що необхідно для наявності складу зазначеного правопорушення) не може визнаватися доведеним. Інспектор поліції грубо порушив вимоги керівництва з експлуатації приладу під час вимірювання. Так відповідач під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, в наслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується. Таким чином заміри було проведено із порушенням вимог ст. ст. 3, 7, 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 року № 1314-VII, що виключає їх подальше використання в якості доказів у справі про адміністративне порушення в зв`язку з тим, що Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruCAM (У3197-12) було виключено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки на підставі наказу № 1362 від 02.11.2015 року.

Відповідачем винесено постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій. Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено. За таких умов він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішив: «1. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.»При цьому у мотивувальній частині Рішення Конституційний Суд спеціально зауважив: «Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати '"постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і " стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням право особи, яка притягається до відповідальності, - прямо визнаний Конституційним Судом України, рішення якого є обов`язковим до виконання на усій території України. Цей висновок не може бути скасовано.

Окрім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш, як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.» Винятків з цього правила для справ, які розглядаються «за місцем порушення», не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення, за думкою Відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за э доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи. Так само не містить винятків стосовно категорій справ і 278 КУпАП, а згідно неї не було проведено Відповідачем підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, ряд дій, які повинні бути проведені під час такої підготовки, також є спрямованими на дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До цього необхідно додати, що не складання Відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому і можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення Відповідачем у нього не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. Відтак, грубі порушення вимог ст. 268 КУпАП щодо мене при винесенні оскаржуваної постанови Відповідачем є очевидними. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів.

Конституційний Суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п. 4 мотивувальної частини рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) Конституції України». Обвинувачення, не підтверджене належними та допустимим доказами взагалі, має бути визнано таким, що ґрунтується на припущеннях. А відтак, постанова, винесена щодо мене Відповідачем, є незаконною та невідповідною обставинам справи. Окрім того, у відповідності до ст. 280 КУпАП: «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність...»

З врахуванням вимог ст. ст. 7, 33, 287, 288, 289, 293, 295 КУпАП, ст. ст. 2, 6-11, 16, 17 КАС України, просиввизнати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія НК № 318903 від 26.12.2018 року складену відносно ОСОБА_1 протиправною і скасувати її, а провадження по справі закрити.

Позивач повторно не з`явився в судове засіданні, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, будь-яких заяв від нього не надійшло.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив у разі повторної неявки позивача залишити позовну заяву без розгляду.

Представник третьої особи в судове не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Таким чином матеріалами справи підтверджується, що позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, двічі без повідомлення про причини неявки не прибув у судове засідання.

Суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду справи позивач, у першу чергу, має активно використовувати власні процесуальні права, не зловживаючи ними, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права йому надані. Натомість визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи та дотримання процесуальних строків.

Відповідно до частини 5 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Аналогічні приписи містяться в п. 4 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на повторну неявку позивача в судове засідання без повідомлення суду про причини неявки, беручи до уваги, що неявка позивача у судове засідання перешкоджає розгляду справи та від позивача не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не повідомив суд про поважність причин неявки, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 183, 205, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту поліції капрала поліції Недашківського Леоніда Павловича, третьої особи без самостійних вимог Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Яготинський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. А. Кисіль