Справа № 160/13130/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняКандиби Ю.О.
представника позивача - Гаценка О.В. свідка - ОСОБА_1 представника відповідача Прохорова С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року прийнята справа до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.
03 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що у відзиві Відповідач не спростував твердження Позивача та аргументи стосовно суті позовних вимог. Так, ФОП ОСОБА_2 від постачальника, яким є ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» було отримано товар - продукти харчування (курятина), за які було сплачено грошові кошти. В подальшому придбані товари було реалізовано покупцям, в тому числі ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані» «ТОВ «Голтрейд ЛТД» , контрагентам - неплатниками ПДВ, та отримано грошові кошти, що підтверджує рух капіталу, товарів та підтверджує законність господарських операцій. Основною умовою продажу товарів (робіт, послуг) є укладання відповідного договору в письмовій або усній формі, одним із умов якого є узгодження ціни товару (робіт, послуг). При цьому, обов`язком продавця є реалізація товарів (робіт, послуг), а обов`язком покупця є оплата вартості товарів (робіт, послуг) в визначені строки. В Договорі зазначаються банківські реквізити продавця. Якщо Договір відсутній, то доцільно виписувати рахунок. Тим паче, що законодавством передбачена можливість укладнання письмового договору в спрощеному порядку, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонними дзвінками, і т.д. Відповідно ч. 1 ст. 626 ГКУ договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Тобто договір фіксує не факт здійснення господарської операції, а лише порядок дій сторін при її здійсненні. Укладання договору не викликає змін в структурі активів і зобов`язань, після виконання договорів унаслідок отримання кожною зі сторін бажаного результату, всі правові відносини між ними завершуються. ФОП ОСОБА_2 на адресу покупців було реалізовано товар (курятину в асортименті) , що підтверджено видатковими накладними. На поставку товару було складено податкові накладні, за якими визначено податкові зобов`язання з пдв. Покупцями отримані товари оплачено в повному обсязі, що підтверджено виписками банку. Отже, ФОП ОСОБА_2 виконав обов`язок як Продавець з постачання товарів, а зазначені підприємства - як Покупці, шляхом оплати в повному обсязі вартості товарів. Мети - завдання збитків державі шляхом несплати податків, штучного зменшення бази оподаткування ці господарські операції не містять.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
15 лютого 2021 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладенні у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що на підставі наказу про проведення документальної планової перевірки від 12.12.2019 № 1620-п та повідомлення від 12.12.2019 року № 651 виданих Головним Управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018року.
За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт № 4716/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 28.01.2020 року, в якому зроблено наступні висновки:
п.177.2, пп. 177.4.4, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 377991,27 грн., в тому числі: за 2017 рік - 254119,24грн., за 2018 рік -123872,03грн.;
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за жовтень 2017 року у сумі 283 грн.
абз.5 п. б ст.128 Господарського Кодексу України п. 44.1 п. 44.3 ст. 44 п. 177.10 ст. 177 ПКУ в частині не ведення книги обліку доходів та витрат за 2017 - 2018 року.
Не погоджуючись з висновками ГУ ДПС у Дніпропетровській області, викладеними в акті № 4716/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 28.01.2020 року, вважаючи вищезазначені висновки такими, що є необ`єктивними, хибними, надуманими та упередженими, звернулось із запереченнями на вказаний акт до Контролюючого органу.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області за наслідками розгляду заперечень висновки Акту перевірки залишено без змін.
На підставі висновків, зроблених під час перевірки, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.
За результатами розгляду скарги прийнято рішення ДПС України №9375/6/99-00-08-05-01-06 від 13.03.2020 року, яким скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.
Позивач не погодившись із податковими повідомленнями-рішення та вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 18.03.2020 року звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі Податковий кодекс).
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено положеннями ст. 177 Податкового кодексу України.
Так у розумінні норм податкового законодавства об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зокрема п. 177.2 ст. 177 Кодексу, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 Кодексу визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, до яких належать: - витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1); - витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2); - суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп.177.4.3); - інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 177.4.4).
Положеннями 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд зазначає, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з її здійсненням.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Згідно з пунктом 3 статті 8 Закону України від 16.07.1999р. № 996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон України №996) визначено, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
У відповідності до п.2 ст.3 Закону №996, податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які згідно з Законом є документами, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.
Статтею 9 Закону України № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Згідно п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. №168/704, визначено, що:
- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано копії фінансово-господарських документів по взаємовідносинам з контрагентами.
Розглядаючи обґрунтованість висновків відповідача щодо реалізації курятини без оформлення первинних документів з контрагентами позивача ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані», «ТОВ «Голтрейд ЛТД», суд виходить із такого.
Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» у укладено Договір поставки № Д-31 від 12.12.2016 року (курятини), а саме м`яса птиці та продукти його переробки (том 1 а.с. 144-150).
Згідно з видатковими накладними, тарними накладними, та товарно-транспортними накладними, ФОП ОСОБА_2 від ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» в періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2018 року. ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» поставлено товар на адресу ФОП ОСОБА_2 ТМЦ на загальну суму 5943292,62 грн., ( в т.ч. ПДВ 990548,77 грн) за адресою АДРЕСА_1 , площею 50 кв.м. (перед магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).
Відповідачем в ході розгляду справи не заперечувалось придбання позивачем вказаного товару у ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський».
Крім того, судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Фронтмаунт компані» укладено договір купівлі-продажу від 30.08.2018 № 3008/18 м. Кривий Ріг (том 1 а.с. 148-150), а виконання господарських взаємовідносин у 2018 році здійснювались на підставі наступних документів: видаткові та податкові накладні на продаж курятини на загальну суму 165211,56 грн, (том 1 а.с. 230-250, том 2 а.с. 1-23). Також відповідачем не заперечувалось, що вказані кошти надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 .
Також у 2018 році між позивачем та «ТОВ «Голтрейд ЛТД» здійснювались господарській правовідносини на підставі виписаних видаткових та податкових накладних на продаж курятини на загальну суму 154965,24 грн. (том 2 а.с. 63-96, ), а відповідачем не заперечувалось, що вказані кошти надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем реалізація придбаного товару у ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» здійснювалась в день його отримання. Придбані товари було реалізовано покупцям, в тому числі ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані», «ТОВ «Голтрейд ЛТД», контрагентам - неплатниками ПДВ, та отримано грошові кошти, що підтверджує рух капіталу, товарів та підтверджує законність господарських операцій.
При цьому, суд зауважує, що реалізація придбаного позивачем товару у ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» здійснювалась в день його отримання, а відтак не зобов`язує позивача мати в наявності власні, чи орендовані складські приміщення, які б забезпечували зберігання товару.
Відтак, фактично позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_2 отримував безповоротну фінансову допомогу від ПП «Майстербудрівне», ТОВ «Фронтмаунт компані», «ТОВ «Голтрейд ЛТД», оскільки згідно даних ЄРПН та встановленої схеми проходження товару по ланцюгу проходження товару вказаних контрагенті в подальшому не реалізовували придбаний товар у позивача, є безпідставними та основані на припущення контролюючого органу, та не свідчить про порушення вимог податкового законодавством саме позивачем.
У ході розгляду справи судом встановлено, що контролюючим органом перевірки вказаних Товариств не проводилась, та не з`ясовувалась мета придбання вказаного товару та його подальша реалізація.
За приписами пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Обов`язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Даний правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 17.09.2020 № 818/138/17.
Суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2019 року при розгляді справи N 811/4044/13-а
За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи відповідача щодо неналежного оформлення у видаткових накладних від постачальника не зазначено хто відпустив ТМЦ є безпідставні, оскільки обов`язок з оприбуткування та відпуску товарно-матеріальних цінностей, покладено на ОСОБА_2 , що підтверджується Наказом № 1 від 18.03.2016 року, який міститься в матеріалах справи.
Прибуткові касові ордери складено відповідно норм чинного законодавств містять всі необхідні реквізити, на підстві них можна ідентифікувати особу яка внесла виручку в касу підприємця та згідно яких первинних докуменів.
Таким чином, висновки відповідача про те, що отримані ФОП ОСОБА_2 готівкові кошти задекларовані у 2017-2018р. в сумі 1736561,4 грн., в тому числі за 2017 р. у сумі 1362668,94 грн., та за 2018 рік у сумі 373892,46 грн, є зворотна фінансова допомога, не підтвердження належними доказами та спростовані матеріалами справи.
Щодо висновку податкового органу про завищення валових витрат, зазначаємо, що відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.
Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Висновок контролюючого органу щодо завищення валових витрат в загальній сумі 1748059 грн., в т.ч. за 2017 р.- 1175559,25 грн., 2018 р.- 572499,75 грн., є необгрунтованим, та спростовуються наданими до суду документами первинної бухгалтерської документації (Договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тарні накладні, виписки банку), що в повній мірі підтверджує правомірність формування валових витрат, за період, що перевірявся.
В Деклараціях про доходи за 2017 рік, та 2018 рік відображена вартість витрат які підтверджені документально, за які в повній мірі проведено розрахунки, та які приймають участь в господарській діяльності та безпосередньо пов`язані з отриманням доходів позивача.
Судом не встановлено порушень позивачем п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПКУ загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 ПКУ, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 ПКУ. Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПКУ). Ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ). Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Таким чином, нарахування військового збору проводились на підставі даних щодо чистого оподатковуваного доходу, який відображено в Деклараціях про майновий стан і доходи за 2017,2018 p.p. зважаючи на те, що у ході перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області помилково було встановлено порушення правил визначення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), відсутні правові підстави для збільшення грошового зобов`язання зі сплати військового збору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-УІ) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Згідно частини 1 статті 8 Закону № 2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування,
Приписи частини 11 саттті 8 Закону № 2464- VI визначають, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Абзацом 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.
Відтак, зважаючи на те, що у ході перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області помилково було встановлено порушення правил визначення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), відсутні правові підстави для збільшення грошового зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Обов`язок платника податків на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін, визначений абзацом першим пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Пунктом 201.5 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
В свою чергу, відповідно до положень пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.
В той же час форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями абзацу першого пункту третього Порядку №1307, усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.
Отже, наведені законодавчі приписи встановлюють обов`язок платника податків здійснити протягом строків встановлених п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрацію у ЄРПН податкових накладних, у тому числі й тих, що не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, а також у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку.
Однак, позивачем доказів складання та реєстрації податкових накладних на зазначені суми по вказаним періодам суду не надано. У наданих до матеріалів справи виписках відсутні докази щодо реєстрації спірних податкових відсутні. (том 1 а.с. 70-106).
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Податкові накладні, виписані неплатнику ПДВ мають бути зареєстровані в ЄРПН у встановлені строки, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду у постановах від 13.03.2019 у справі № 813/4157/17, від 07.02.2019 у справі № 808/3250/19, від 04.09.2018 № 816/1488/17.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом враховується, що згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 9159,46 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 8323,34 грн.
Керуючись ст. ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ- 43145015) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 8323,34 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 лютого 2021 року.

Суддя А.О. Коренев