Справа № 420/1575/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1575/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м.Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 1; ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, пр-т Миру, буд. 28; ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК», в якій позивач, уточнивши суб`єктний склад учасників справи, просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001, винесену Старшим державним виконавцем Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Нєзаменком Андрієм Віталійовичем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 добровільно сплатив на користь ПАТ «МТБ БАНК» грошові кошти, які були визначені додатковою угодою №1 від 16.10.2020р. до кредитного договору №766/RO від 07.11.2007р. Зобов`язання, за яким щодо позивача як поручителя, було відкрите виконавче провадження № 59652001, було виконане ОСОБА_2 як основним боржником. Відповідачем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, виданим 21.01.2019р. Біляївським районним судом Одеської області у справі № 496/612/18. На думку позивача, прийняття постанов про накладення арештів на майно та кошти позивача від 26.11.2019р.? 16.09.2020р. не є такими заходами, що призвели саме до виконання виконавчого листа, оскільки саме добровільні дії ОСОБА_2 , у якого позивач був поручителем за основним зобов`язанням призвели до виконання виконавчого листа. З урахуванням наведеного, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, а тому оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (№ЕП/4639/21 від 19.02.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що у чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» не існує вимоги про фактичне стягнення та чинною редакцією не передбачено строків для самостійного виконання вимог виконавчого документа. Приписами ч.ч. 5-9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, серед яких відсутній такий як повернення виконавчого документа стягувачу. З урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 14.01.2021р. у справі №750/2414/17, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, яке розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій виконавець, зокрема, зазначає суму виконавчого збору, що підлягає стягненню. Стосовно виконання виконавчого документа солідарним боржником, на адресу відповідача не надходило відомостей, а питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку.

Ухвалою від 08.02.2021р. позовну заяву залишено без руху; надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали шляхом оформлення адміністративного позову відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме: уточнення у позовній заяві суб`єктного складу учасників справи; зазначення у позовній заяві реєстраційного номера облікової картки платника податків за його наявності або номеру і серії паспорта щодо представника позивача; повного найменування третьої особи - ПАТ МТБ БАНК; відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти.

12. 02. 2 021р. (вх. № ЕП/3934/21) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши уточнений позов.

Ухвалою суду від 16.02.2021 р. прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження по справі; визначено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Самойлюк Г.П. за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін), з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 22.02.2021 р.; встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача строк з дня отримання позову/відзиву для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву до 22.02.2021р.; зобов`язано Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59652001; призначено судове засідання по справі на 24.02.2021 р. о 09 год. 30 хв.

До судового засідання 24.02.2021р. сторони явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця є справами, віднесеними до категорії термінових адміністративних справ, що визначено нормами КАС України.

За правилами ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.11.2018р. у справі № 496/612/18, яке набрало законної сили 26.12.2018р., позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено:

стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3879,14 доларів США та 321657,05 грн.

21.01.2019р. Біляївським районним судом Одеської області видано виконавчий лист у справі № 496/612/18 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 3879,14 доларів США та 321657,05 грн. (а.с. 7).

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Нєзаменка Андрія Віталійовича від 26.07.2019р. відкрито виконавче провадження № 59652001 на підставі виконавчого листа, виданого Біляївським районним судом Одеської області від 21.01.2019р. у справі № 496/612/18 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 3879 дол. 14 центів США та 321657,05 грн. (а.с. 8).

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Нєзаменка Андрія Віталійовича від 16.09.2020р. у виконавчому провадженні № 59652001 про арешт коштів бржника накладено арешт на усі кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або зверненя стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 10).

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Нєзаменка Андрія Віталійовича від 26.11.2019р. у виконавчому провадженні № 59652001 про арешт майна боржника накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 9).

16.10.2020р. між ОСОБА_2 (позичальник) та ПАТ «МТБ БАНК» (банк) укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №766/RO від 07.11.2007р., відповідно до якої сторони домовились, що за умови погашення позичальником залишку основного боргу і відсотків в сумі не менж, ніж 2470,00 дол. США, банк звільняє позичальника від сплаи іншої частини відсотків в сумі 1239,14 дол. США та звільняє від сплат пені та штрафів у сумі 321657,05 грн. Крім того, сторони домовились, що банк звільняє позичальника від сплати штрафу та пені за порушення ним зобов`язань щодо своєчасного та повного погашення кредиту (а.с. 11).

ОСОБА_2 сплатив кошти на користь ПАТ «МТБ БАНК», які визначені додатковою угодою №1 від 16.10.2020р. до кредитного договору №766/RO від 07.11.2007р.

19.10.2020р. ПАТ «МТБ БАНК» видано ОСОБА_2 довідку №01/817-01/44, в якій зазначено, що станом на 19.10.2020р. заборгованість за кредитним договором №766/RO від 07.11.2007р. перед ПАТ «МТБ БАНК» відсутня. ПАТ «МТБ БАНК» до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором претензій не має (а.с. 12).

Постановою Старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нєзаменка Андрія Віталійовича про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001 стягнуто з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виконавчий збір у розмірі 42049,75 грн. (а.с. 15).

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст.287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).

Згідно ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За приписами ч.ч 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За змістом ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення суду.

Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 по справі №460/3452/19.

Крім того, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює виключний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується, і забезпечення боржника можливістю добровільно виконати рішення суду цей перелік не містить.

Згідно ч.1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з Законом № 1404-VIII виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який встановлює право державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору лише після закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа.

Проте, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП)Начало формы

Конец формы

станом на час розгляду справи судом виконавче провадження № 59652001 має стан: «виконання». Доказів закінчення виконавчого провадження № 59652001чи повернення виконавчого документа відповідачем до суду не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку.

У цьому аспекті суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем безпідставно не враховано, що ОСОБА_2 як основний боржник сплатив кошти на користь ПАТ «МТБ БАНК», які визначені додатковою угодою №1 від 16.10.2020р. до кредитного договору №766/RO від 07.11.2007р.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Твердження відповідача про те, що стосовно виконання виконавчого документа солідарним боржником на адресу відповідача не надходило відомостей є необґрунтуваними, оскільки в наданих до суду копіях матеріалів виконавчого провадження наявна копія довідки від 19.10.2020р., виданої ПАТ «МТБ БАНК» №01/817-01/44, в якій зазначено, що станом на 19.10.2020р. заборгованість за кредитним договором №766/RO від 07.11.2007р. перед ПАТ «МТБ БАНК» відсутня. При цьому вказано, що ПАТ «МТБ БАНК» до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором претензій не має (а.с. 12).

Беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови Старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нєзаменка Андрія Віталійовича про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст 6, 14, 78, 90, 139, 161,205, 255, 273, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м.Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 1; ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, пр-т Миру, буд. 28; ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Старшого державного виконавця Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нєзаменка Андрія Віталійовича про стягнення виконавчого збору від 26.01.2021р. у виконавчому провадженні № 59652001.

Стягнути з Другого Київського відділу Держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м.Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 1; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.