Справа № 420/6414/20
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6414/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.03.2020 року № та № , -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просило: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 17 березня 2020 року; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 17 березня 2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Наказом заступника начальника Головного управління ДПС в Одеській області № 303 від 04.02.2020 р. у відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, згідно доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу збору податкової інформації, координації, звітності, аналізу та якості управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС в Одеській області Павла Стоянова від 21.01.2020 року № 29/11/15-32-05-05-06 було призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» (код за ) з питань дотримання вимог валютного законодавства за здійсненими зовнішньоекономічними операціями, зазначеними в інформації ГУ ДПС в м. Києві (лист від 11.12.2019 року № 47511/7/26-15-05-06-04), направлену на підставі інформації уповноваженого банку ПАТ «Банк Восток» від 09.01.2019 року № 07/151, за контрактом від 10.11.2017 року № 10-1117 (дата здійснення операції - 18.06.2018) з 05.02.2020 року, тривалістю 5 робочих днів, за період діяльності з 18.06.2018 року по дату закінчення документальної позапланової виїзної перевірки. Метою перевірки є дотримання вимог валютного законодавства за здійсненими зовнішньоекономічними операціями згідно контракту від 10.11.2017 № 10-1117 у період діяльності з 18.06.2018 року по дату закінчення документальної позапланової виїзної перевірки. Підставою перевірки є інформація ГУ ДПС в м. Києві згідно листа від 11.12.2019 року № 47511/7/26-15-05-06-04, який було надіслано до ГУ ДПС в Одеській області, та доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу збору податкової інформації, координації, звітності, аналізу та якості управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС в Одеській області Павла Стоянова від 21.01.2020 № 29/11/15-32-05-05-06. За результатом документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» (код за ) ГУ ДПС в Одеській області було складено Акт від 18.02.2020 року за № 81/15-32-05- «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» (код за ), з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактом від 10.10.2017 № 10-1117», виконано Розрахунки ТОВ пені в розмірі 713 245,85 грн. та штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн. 03.03.2020 року ТОВ було подано до ГУ ДПС в Одеській області заперечення до Акту документальної позапланової перевірки від 18.02.2020 року за № 81/15-32-05-, згідно якого ТОВ вважає ряд висновків зазначених в Акті такими, що не відповідають існуючим фактам та діючому законодавству, а застосування санкцій - неправомірними з наступних підстав, а саме: 1/ Головним управлінням ДПС в Одеській області в Акті від 18.02.2020 року було невірно визначено граничні терміни надходження валютних коштів в супереч вимогам Конституції України та Закону України «Про валюту і валютні операції», що в свою чергу призвело до виготовлення контролюючим органом невірного Розрахунку суми пені; 2/ більше ніж через рік, з моменту отримання інформації від уповноваженого банку, та в супереч вищезазначеного законодавства України, контролюючим органом за результатами перевірки та на підставі Акту ГУ ДПС в Одеській області від 18.02.2020 року здійснено Розрахунок пені; 3/ відсутність визначення повноважень податкових органів щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Декрету № 15-93. Головним управлінням ДПС в Одеській області зазначені обставини були залишені без належного реагування та було прийнято податкове повідомлення-рішення від « 17» березня 2020 року за № на загальну суму в розмірі 713245,85 грн. та податкове повідомлення-рішення від « 17» березня 2020 року за № на суму 170,00 грн. 06.04.2020 року ТОВ було надіслано на адресу ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 17.03.2020 року за № та Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 17.03.2020 року за № . За результатом розгляду зазначеної скарги 09.06.2020 року ДПС України було прийнято Рішення про результати розгляду скарги, згідно якого скаргу ТОВ було залишено без задоволення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.03.2020 року № та № було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що частиною 8 ст.16 «Прикінцевих положень» Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII, визначено, що уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень. Дані нормативно-правові акти в період вчинення позивачем зовнішньоекономічних операцій регулювали правовідносини в цій сфері діяльності. Саме дані нормативно-правові акти визначали граничні строки для проведення розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами укладеними позивачем з нерезидентами та обов`язок декларування валютних цінностей що знаходяться за межами території України. Твердження позивача, що граничні строки розрахунків мають визначаться за новим законом є хибними, оскільки останні порушені у період дії Закону № 185/94-ВР та відповідальність передбачена законодавством України, що діяла на день допущення таких порушень. Перевіркою порядку та строків декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і перебувають за її межами, встановлено порушення вимог ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», із змінами та доповненнями, п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.2.7. ст.2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49 із змінами і доповненнями порушення строків декларування - неподання до податкового органу Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 № 207, станом на 01.01.2019 не відображено прострочену дебіторську заборгованість у сумі 33 192,50 дол. США за контрактом від 10.10.2017 № 10-1117, укладеним з компанією «CORVIANA TRADING FZE.», (ОАЕ). Декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб`єктами підприємницької діяльності за формою Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 № 207.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що ТОВ було надано відповідні пояснення і вичерпний перелік документів на запити контролюючого органу, в порушення вимог податкового законодавства контролюючий орган приймає рішення щодо проведення відповідної документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу № 303 від 04.02.2020 року. За результатами такої перевірки, контролюючим органом було складено Акт від 18.02.2020 року за № 81/15-32-05- та прийнято Податкові повідомлення-рішення від 17.03.2020 року за № від 17.03.2020 року за № . Головним управлінням ДПС в Одеській області в Акті від 18.02.2020 року було невірно визначено граничні терміни надходження валютних коштів в супереч вимогам Конституції України та Закону України «Про валюту і валютні операції», що в свою чергу призвело до виготовлення контролюючим органом невірного Розрахунку суми пені. Контролюючому органу інформація була надана уповноваженим банком ПАТ «Банк Восток» листом від 09.01.2019 року № 07/151 до ГУ ДФС в Одеській області 21.01.2019 року (вх. № 2719/10/15-32 ) та відповідно до ГУ ДФС у м. Києві (вх. № 7232/7 від 25.02.2019). Таким чином, кінцевий строк застосування контролюючим органом заходів впливу, відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції» є - 21.07.2020 року. Враховуючи відсутність визначення повноважень податкових органів щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Декрету № 15-93, відповідач у даному випадку діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, на підставі інформації від ГУ ДПС в м. Києві (лист від 11.12.2019 року № 47511/7/26-15-05-06-04), від банку ПАТ «Банк Восток» від 09.01.2019 року № 07/151 про виявлені факти порушень валютного законодавства, на підставі наказу від 04.02.2020 року № 303, співробітники Головного управління ДПС в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 10.10.2017 року № 10-1117 (дата здійснення операції - 18.06.2018 (два випадки), за період з 18.06.2018 року по 11.02.2020 року.

За результатами перевірки Головне управління ДПС в Одеській області склало акт перевірки від 18.02.2020 року № 81/15-32-05-05/41191173, в якому встановлено наступні порушення з боку позивача:

- ст.1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зі змінами та доповненнями, в частині не дотримання термінів розрахунків за експортною операцією за контрактом від 10.10.2017 року № 10-1117, укладеним з компанією «CORVIANA TRADING FZE.», (ОАЕ);

- ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 року № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року із змінами та доповненнями, в частині порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01.01.2019 року.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 18.02.2020 року № 81/15-32-05-05/41191173, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» подало до Головного управління ДПС в Одеській області заперечення.

За результатами розгляду заперечення Головне управління ДПС в Одеській області прийняло висновок від 12.03.2020 року, яким залишило без змін встановлені порушення з боку позивача.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» на підставі акту перевірки від 18.02.2020 року № 81/15-32-05-05/41191173 відповідно до зазначених порушень Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення:

- від 17.03.2020 року № , яким до позивача за порушення ст.1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та на підставі ст.4 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», п.5 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 713245,85 грн.;

- від 17.03.2020 року № , яким до позивача за порушення ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 року № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» та ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року та на підставі п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, п.2.7 ст.2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 року № 49, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС в Одеській області від 17.03.2020 року № та № Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» подало на них скаргу до Державної податкової служби України.

Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 09.06.2020 року податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 17.03.2020 року № та № залишила без змін, а скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» залишила без задоволення.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов`язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов`язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення). У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується. У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено. У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом. Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

У зв`язку з введенням в дію Закону України «Про валюту та валютні операції» з 07.02.2019 року визнано такими, що втратили чинність з дня введення в дію цього Закону: Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції» (в редакції, що діяла станом на момент проведення перевірки) порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до ч.8 ст.16 Закону України «Про валюту та валютні операції» (в редакції, що діяла станом на момент проведення перевірки) уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень. Рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

Згідно з ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 року № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктам підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, у десятиденний строк: продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України; подати Головній державній податковій інспекції України декларацію щодо сум на їх рахунках у банках та інших іноземних фінансових установах, а також щодо сум надходжень валютних цінностей у вигляді доходів (дивідендів), одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України. Надалі декларування суб`єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально. Національному банку України та Головній державній податковій інспекції України забезпечити суворе збереження таємниці щодо одержаної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно з ч.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до п.2.7 Розділу 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 року № 49, невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період; порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України. Неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

Погоджена з Національним банком, Міністерством статистики та Міністерством зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України форма Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 207 від 25.12.1995 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.1996 року за № 18/1043.

Згідно з п.3 Наказу Міністерства фінансів України № 207 від 25.12.1995 року встановлено, що обов`язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб`єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності, починаючи з підсумків за 1995 рік, а спільними підприємствами з іноземними інвестиціями - щоквартально до 20 числа наступного місяця за звітним кварталом і у терміни, встановлені для подання річної звітності, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік.

Відповідно до абз.2 п.5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 року № 419, квартальна або річна фінансова звітність подається підприємствами контролюючому органу у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Згідно з п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що суб`єкти підприємницької діяльності подають до контролюючого органу декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами у строки, передбачені Податковим кодексом України для подання податкової декларації.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про валюту та валютні операції» з 07.02.2019 року визнано такими, що втратили чинність з дня введення в дію цього Закону: Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Разом з цим, як вже було зазначено судом вище, згідно з ч.8 ст.16 Закону України «Про валюту та валютні операції» уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень. Рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Під час розгляду справи суд встановив, що ТОВ «АГРО-ПС» (Постачальник) уклало контракт від 10.10.2017 року № 10-1117 з компанією «CORVIANA TRADING FZE.», ОАЕ (Покупець, BUSINESS CENTER AL SHMOOOKH BUILDING, UAQ FREE TRADE ZONE, UMM AL QUWAIN, UAE, Benefficiary's Bank Emirates NBD, SWIFT code: EBILAEAD, IBAN: AE2), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах цього Контракту товар товарних груп 01-99 згідно з УКТ ЗЕД України, в подальшому Товар; поставка Товару здійснюється на умовах INCOTERMS 2010; асортимент, номенклатура, кількість та вартість конкретної партії Товару вказуються у специфікаціях або інвойсах Постачальника до кожної партії Товару; умова платежів: часткова або повна передоплата; 2іна за одиницю Товару - долар США або євро; загальна вартість контракту складає 200000,00 доларів США; розрахунки здійснюються в доларах США або євро згідно інвойсу шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника; всі витрати, пов`язані з банківськими послугами, у т.ч. комісії банка-кореспондента несе Покупець, за винятком витрат банка Постачальника; термін дії - з дати підписання до 31.12.2017 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

Додатковою угодою № 1 від 10.04.2019 року Сторони домовилися внести зміни, а саме «CORVIANA TRADING FZE.», ОАЕ (Покупець) передає свої права та обов`язки по контракту від 10.10.2017 року № 10-1117, третій стороні «AL RAHMA GRIN AND FREED CENTRE», Катар (Новий Покупець, Sheikh Abdulla Complex, Near Red Tag, Salwa Road, Doha, Qatar, QATAR NATIONAL BANK (QNB), IBAN НОМЕР_1 , ACC 0259-194062-001).

На виконання умов контракту від 10.10.2017 року № 10-1117 ТОВ «АГРО-ПС» було експортовано товар на адресу компанії «CORVIANA TRADING FZE.», ОАЕ в загальній сумі 33192,50 дол. США (873478,66 грн.), у т.ч. за МД від 18.06.2018 року № UA500020/2018/005301 фактурною вартістю - 11423,26 дол. США (300609,29 грн.) та за МД від 18.06.2018 року № UA500020/2018/005300 фактурною вартістю - 21769,24 дол. США (572869,37 грн.).

З урахуванням зазначених норм законів, законодавчо встановлений термін надходження виручки - 15.12.2018 року.

Валютна виручка згідно з Додатковою угодою № 1 від 10.04.2019 року до контракту від 10.10.2017 року № 10-1117 по вищезазначеним МД надійшла від компанії «AL RAHMA GRIN AND FREED CENTRE», (Нового Покупця, Катар) на валютні рахунки ТОВ «АГРО-ПС» в загальній сумі 33192,50 дол. США (837862,90 грн.), у т.ч.: на розподільчий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Южне ГРУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.05.2019 року в сумі - 12128,00 дол. США (321155,03 грн.) та після обов`язкового продажу надійшли на поточний рахунок 06.05.2019 року, тобто з порушенням термінів розрахунків по експортним операціям; на розподільчий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Южне ГРУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 22.10.2019 року в сумі - 9498,40 дол. США (237224,02 грн.) та після обов`язкового продажу надійшли на поточний рахунок 22.10.2019 року, тобто з порушенням термінів розрахунків по експортним операціям; на розподільчий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Южне ГРУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 25.11.2019 року в сумі - 11566,10 дол. США (279483,85 грн.) та після обов`язкового продажу надійшли на поточний рахунок 25.11.2019 року, тобто з порушенням термінів розрахунків по експортним операціям.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відповідач за результатами перевірки дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог ст.1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями) внаслідок недотримання термінів надходження валютної виручки за контрактом від 10.10.2017 року № 10-1117 за період з 15.12.2018 року по 06.05.2019 року (142 дні) в сумі 12128,00 дол. США, за період з 15.12.2018 року по 22.10.2019 року (311 днів) в сумі 9498,40 дол. США, з 15.12.2018 року по 25.11.2019 року (345 днів) в сумі 11566,10 дол. США.

Суд погоджується з відповідачем, що твердження позивача, що граничні строки розрахунків мають визначаться за новим Законом України «Про валюту та валютні операції» (365 календарних днів) є необґрунтованими та безпідставним, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства, оскільки порушення відбувалися у період дії Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (180 календарних днів).

Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 09.02.1999 року положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Разом з цим, як вже було зазначено судом вище, ч.8 ст.16 Закону України «Про валюту та валютні операції» (в редакції, що діяла станом на момент проведення перевірки) передбачала, що уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень, а рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

Посилання позивача, що розрахунок нерезидентом в строки згідно вищезазначеного Контракту було утруднено у зв`язку із введенням в Вінницькій, Луганській, Миколаївській, Одеській, Сумській, Харківській, Чернігівській, а також Донецькій, Запорізькій, Херсонській областях та внутрішніх водах України Азово-Керченської акваторії Україні починаючи із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року воєнного стану, а також у зв`язку з тимчасовою окупацією частини території України та проведенням на території України АТО, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Під час розгляду справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження ведення претензійно-правової роботи з підприємством-нерезидентом у передбаченому Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порядку з метою повернення коштів, що могло бути підставою для призупинення передбачених цим законом строків.

Протиправність оскаржуваного рішення, в частині нарахування відповідачем пені за порушення строків розрахунків по вказаному вище зовнішньоекономічному контракту, позивач обґрунтовує пропуском встановлених законодавством термінів давності щодо стягнення такої пені, а також відсутністю повноважень у податкового органу на винесення податкового повідомлення-рішення за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД».

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Щодо доводів позивача про протиправність застосування до позивача відповідальності за встановлені у акті перевірки порушення вимог валютного законодавства з підстав недотримання контролюючим органом строків, визначених ч.1 ст.250 Господарського кодексу України для застосування адміністративно-господарських санкцій слід зазначити наступне.

З набранням 01.01.2011 року чинності Законом України від 02.12.2010 року № 2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Порядок застосування цих санкцій з 01.01.2011 року врегульовано статтями 113, 114 Податкового кодексу України, якими, зокрема, передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється (п.113.3 ст.113 Податкового кодексу України).

Враховуючи наведені законодавчі норми слід прийти до висновку, що податковий орган наділений повноваженнями проводити документальну перевірку з питань дотримання валютного законодавства при взаєморозрахунках за зовнішньоекономічними операціями, за наслідками якої самостійно визначати суму грошового зобов`язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД».

Законодавством не визначено спеціальних строків давності, протягом яких така пеня може бути нарахована та стягнена податковим органом з платника податків в дохід бюджету, а тому при нарахуванні такого грошового зобов`язання слід керуватись загальними строками давності, визначеними статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, посилання позивача, що відповідачем протиправно призначено проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ, невірно визначено граничні терміни надходження валютних коштів, застосовано заходи впливу після спливу шестимісячного строку з дня виявлення порушення, здійснено застосування штрафних санкцій з перевищенням наданих йому повноважень, є необґрунтованими та безпідставним, не підтверджені належними та допустимими доказами, здійснені з невірним тлумачення норм законодавства.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 17.03.2020 року № та № прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ПС» (вул. Приморська, 16, офіс 306, м. Одеса, 65026, ідентифікаційний код 41191173) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 43142370) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.03.2020 року № та № - відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко