Справа № 160/11942/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
при секретарі Піддубцеві О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів 2,3 Афанасенко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
29.09.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі відповідач-1), Дніпропетровської обласної прокуратури (далі відповідач-2), Офісу Генерального прокурора (далі відповідач-3), в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратури Офісу Генерального прокурора №15 від 10.07.2020 року про неуспішне проходження прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області №1012к від 19.08.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області з 31.08.2020 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 31.08.2020 по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення №15 від 10.07.2020 року восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратури Офісу Генерального прокурора та наказ прокурора Дніпропетровської області №1012к від 19.08.2020 року про звільнення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Форма заяви, передбачена додатком 2 до Порядку проходження атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221 порушує права, гарантовані ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозиції роботи на тому ж самому підприємстві, а також в порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод складає незаконне втручання в приватне і сімейне життя. Наказ Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 року «Про затвердження Порядку проходження атестації» у порушення наказу Генерального прокурора України №233 від 08.08.2017 року не пройшов державну реєстрацію та офіційне опублікування в бюлетені «Офіційний вісник України», та вважається таким, що не набрав чинності. Рішення кадрової комісії фактично зводиться до констатації факту відсутності позивача на третьому етапі атестації, за відсутності мотивів/обгрунтування його прийняття, тобто відсутності пояснення, за яким конкретно критерієм кваліфікаційного оцінювання позивач не відповідає займаній посаді і чому. Позивач зазначає, що в склад комісії входили некваліфіковані фахівці, троє з яких не мають відношення про прокуратури, не мають достатньої кваліфікації та необхідних знань. У зв`язку з цим позивачем було прийнято рішення не їхати до м. Києва на третій етап атестації. На дату винесення спірного наказу та на час звернення до суду згідно з відомостями Єдиного державного реєстру, відповідач-2 в стані припинення не перебуває. Позивач зазначає, що його не повідомляли про скорочення штату, переведення на іншу посаду за кваліфікацією не пропонували. За таких обставин, на думку позивача, рішення про його звільнення є протиправним. Позивач позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.
09.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2020 року.
27.10.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів.
Розгляд справи в підготовчому засіданні, призначеному на 02.11.2020 року, відкладено до 16.11.2020 року.
06.11.2020 року представником Дніпропетровської обласної прокуратури надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування правової позиції зазначив, що Законом України №113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури, при цьому згідно з п.6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності вказаним вище законом всі прокурори вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Водночас, Законом №113-IX передбачено можливість переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим законом займають посади прокурорів та слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на посади прокурорів в Офіс Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань та навичок. ОСОБА_1 подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію у встановлений строк за встановленою формою. Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації за умовами п.6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019р. №221, та п.п.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, є підставою для видання наказу керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури, усупереч конституційному принципу рівності громадян, надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію. У відповідності до пункту 7 розділу ІІ Закону №113-ІХ, умовою переведення позивача до Дніпропетровської обласної прокуратури є лише успішне проходження ним атестації. Таким чином, на думку відповідача-2, у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі.
Витребувано від Офісу Генерального прокурора:
- належним чином засвідчену копію рішення восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 15 від 10.07.2020 про неуспішне проходження ОСОБА_1 переатестації;
- документи, які конкретизували б дані щодо того, якими саме міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги та дипломатичними місіями та на якій підставі були делеговані до складу восьмої кадрової комісії Борис Малишев, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та чим підтверджується їх кваліфікація, як осіб, що мають повноваження та відповідні знання у галузі правознавства для визначення рівня кваліфікації працівників органів прокуратури України, їх компетенції та доброчесності, а також чи мають вищезазначені організації, проекти та місії відношення до юридичної сфери діяльності та до органів прокуратури України;
Витребувано від Дніпропетровської обласної прокуратури:
- довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 ;
- довідку про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 ;
- інформацію щодо дисциплінарних скарг про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо нього за весь час роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області в період з 2005 по 2020 рік, та завірені належним чином копії наказів про заохочення за вказаний період роботи в органах прокуратури;
- довідки щодо ОСОБА_1 про проходження ним таємної перевірки доброчесності за весь час роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області (з 2005 по 2020 роки);
- належним чином засвідчені копії документів щодо ліквідації, реорганізації або скорочення штату прокуратури Дніпропетровської області станом на день звільнення прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 , а саме станом на 31.08.2020 року.
В підготовче засідання, призначене на 16.11.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неподанням відзивів представниками відповідача-1 та відповідача-3 відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні до 30.11.2020 року.
27.11.2020 року представником Офісу Генерального прокурора направлено на офіційну електронну адресу суду та 30.11.2020 року до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування правової позиції зазначив, що посилання позивача на те, що атестація по відношенню до нього проведена не відповідно до закону, а на підставі порядку зі змінами, затвердженого наказом Генерального прокурора, є безпідставними, оскільки Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень. А тому Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221 з подальшими змінами прийнятий у межах та у спосіб передбачений законом. Доводи позивача про те, що навіть за умови успішного проходження атестації, він може залишитись без роботи не ґрунтуються на нормах закону. Позивач не навів жодних доказів, які б підтверджували, що при утворенні кадрових комісій було порушено вимоги пункту 3 Порядку №233. В рішенні від 10.07.2020 року №15 зазначено, що 07.07.2020 за відсутності поважних причин не з`явився для виконання практичного завдання співбесіди з метою виявлення його відповідності вимогам професіональної компетенції, професійної етики та доброчесності прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області Караваєв Дмитро Володимирович. При цьому встановлено, що, будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення практичного завдання та співбесіди (згідно з ч.6 п. 11 розділу І Порядку), ОСОБА_1 у цей час перебув робочому місці у приміщенні прокуратури Дніпропетровської області. Будь-яких заяв від останнього щодо пояснення причин неприбуття на співбесіду, щодо перенесення дати співбесіди кадровою комісією у передбачений строк не отримано. У зв`язку із викладеним, восьмою кадровою комісією 10.07.2020 прийнято рішення № 15 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 у зв`язку з неявкою. У спірному рішенні восьмої кадрової комісії від 10.07.2020 № 15 наявне його обґрунтування - неявка позивача для виконання практичного завдання та співбесіди. Офіс Генерального прокурора зауважив, що у наказі про звільнення позивача підставу звільнення сформульовано відповідно до п.п.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, оскільки у даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації. Норми Законів №№ 1697-VІІ, 113-ІХ, які визначають статус прокурорів, умови і підстави їх звільнення з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, у тому числі КЗпП України. Також відповідач-3 зазначив, що поновлення позивача на посаді в обласній прокуратурі є неможливим, оскільки позивач не пройшов атестацію. За наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
В підготовче судове засідання, призначене на 30.11.2020 року, з`явився позивач та представник відповідача-2. Судом відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні до 09.12.2020 року для підготовки позивачем відповіді на відзив.
03.12.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з позицією відповідача-3, заявленій у відзиві, та викладено правову позиції, аналогічну заявленій у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача-2.
В підготовче засідання, призначене на 09.12.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з ненадходженням всіх витребуваних документів відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні до 23.12.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
19.01.2021 року представником відповідача-2 надано до інформацію, витребувану ухвалою від 10.11.2020 року.
20.01.2021 року позивачем подано заяву про поновлення провадження у справі, подальший розгляд справи та застосування до відповідача-3 вимоги п.6 ст. 77 КАС України.
25.01.2021 року та 26.01.2021 року представником Офісу Генерального прокурора надані суду письмові роз`яснення стосовно призначення членів Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18.02.2021 року.
15.02.2021 року позивачем надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що наданий відповідачем-3 лист Посольства Сполучених Штатів Америки від 17.10.2019 року не містить необхідних реквізитів, які повинен мати офіційний документ. В ньому відсутні дані щодо його реєстрації у Посольстві США, відсутній вихідний реєстраційний номер, підпис ОСОБА_4 , як його авторки.
В підготовче судове засідання, призначене на 18.02.2021 року, з`явився позивач та представник відповідачів-2,3,підтримали обрані правові позиції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду на 25.02.2021 року.
В судове засідання, призначене на 25.02.2021 року, з`явився позивач та представник відповідачів-2,3, підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів-1,2, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 09.08.2005 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.08.2005 року.
19.09.2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур.
На виконання викладених вимог Закону, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).
Позивач 09.10.2019 року на підставі пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», звернувся до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього просив допуск до проходження атестації.
Наказом Генерального прокурора №250 від 02.06.2020 року створено Восьму кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур і затверджено її склад.
Рішенням Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №15 від 10.07.2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» прокурор відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 вважається таким, що не успішно пройшов атестацію, у зв`язку з тим, що 07.07.2020 року за відсутності поважних причин не з`явився для виконання практичного завдання та на співбесіду з метою виявлення його відповідності вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області. При цьому встановлено, що, будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення практичного завдання та співбесіди (згідно з ч.6 п. 11 розділу І Порядку), ОСОБА_1 у цей час перебув на робочому місці у приміщенні прокуратури Дніпропетровської області. Будь-яких заяв від останнього щодо пояснення причин неприбуття на співбесіду та щодо перенесення дати співбесіди кадровою комісією у передбачений строк не отримано.

Наказом прокурора Дніпропетровської області №1012к від 19.08.2020 року позивача було звільнено з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020 року, із зазначенням в якості підстави рішення кадрової комісії № 8.

Позивач не погодившись з вказаними рішеннями відповідачів звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи при вирішенні справи по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону №113-IX у Законі України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: «1) Офіс Генерального прокурора»; у пункті 2 слово «регіональні» замінити словом «обласні»; у пункті 3 слово «місцеві» замінити словом «окружні»; пункт 4 виключити.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункти 9, 10, 12 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Таким чином, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом №113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її мету та специфіку, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України №113-IX) усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Виданий на виконання пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX наказ Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року оприлюднений державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 04 жовтня 2019 року та позивач з його змістом ознайомлений.

Відповідно до пунктів 1, 9 та 10 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Судом встановлено, що позивачем подано заяву 09.10.2019 року про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію на адресу Генерального прокурора.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що позивач написав вищезазначену заяву під примусом, чи подавав скарги щодо її форми чи змісту. Доказів зворотного позивачем не надано.

Зі змісту вказаної заяви слідує, що позивач погодився та ознайомився з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора; позивач усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого етапу атестації, передбаченого Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX, позивача буде звільнено з посади прокурора.

Стосовно правомочності кадрових комісій, суд зазначає, що оскільки положеннями пп. 7, 8 п. 22 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону визначено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення в тому числі проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури відповідно до цього розділу. При цьому, саме Генерального прокурора наділено правом визначати перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора.

Як зазначено у п. 3 р. "Прикінцеві і перехідні положення" Закону, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Судом встановлено, що створення кадрових комісії, в тому числі восьмої кадрової комісії, затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом - п. 9, 11, пп. 8 п. 22 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону та на виконання мети цього закону - проведення заходів з реформи органів прокуратури.

В даному випадку, кадрові комісії це колегіальні органи, які не входять до структури Генеральної прокуратури України чи Офісу Генерального прокурора, а створені тимчасово для забезпечення проведення атестації прокурорів. Відповідно, оскільки до початку створення Офісу Генерального прокурора його повноваження виконувала Генеральна прокуратура України, тому створення восьмої кадрової комісії та її функціонування до вказаного часу відбувалося у спосіб та порядок, що передбачений діючим законодавством.

Крім того суд враховує, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 27.12.2019 року № 358 «Про окремі питання забезпечення роботи Офісу Генерального прокурора», юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто, сам факт початку роботи Офісу Генерального прокурора не впливав на порядок та процедуру проведення атестації працівників Генеральної прокуратури України, які виявили намір пройти таку атестацію.

Зі змісту положень ст. ст. 2, 22-26 як згідно з Законом (у редакції до внесення змін Законом № 113), так і згідно з Законом у редакції Закону №113 встановлено, що жодне повноваження прокурора не поставлено у залежність від обставин функціонування юридичної особи як учасника суспільних відносин.

Доводи позивача про те, що передбачене Законом № 113-ІХ проведення атестації не містить законодавчого обґрунтуванням, має дискримінаційний характер та є порушенням його конституційних прав і свобод, у тому числі права на працю, безпідставні. Рішення про початок заходів з реформування (реорганізації) органів прокуратури прийнято Верховною Радою України шляхом прийняття Закону № 113-ІХ. Заявник у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження атестації для переведення в прокуратуру Дніпропетровської області.

Водночас, суд вважає за належне відмітити те, що прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.

Більш того, на прокуратуру згідно ст. 2 Закону покладаються такі функції: підтримання державного обвинувачення в суді, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених Законом, нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

З огляду на широкий спектр повноважень прокурорів, законодавством не забороняється проведення практичних завдань та співбесіди з прокурором, а тому твердження позивача про порушення його прав в цій частині є необґрунтованими.

З матеріалів справи встановлено та підтверджується змістом оскаржуваного рішення Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 15 від 10.07.2020 року, що ОСОБА_1 визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію через неявку на виконання практичного завдання та співбесіди та не надав документальне підтвердження інформації про поважність неявки.

Аналізуючи наявність підстав вважати причини неявки позивача на співбесіду поважними, судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення практичного завдання та співбесіди (згідно з ч.6 п. 11 розділу І Порядку), ОСОБА_1 у цей час перебув на робочому місці у приміщенні прокуратури Дніпропетровської області. Будь-яких заяв від останнього щодо пояснення причин неприбуття на співбесіду та щодо перенесення дати співбесіди до кадрової комісії у передбачений строк не надав.

З огляду на викладене, судом встановлено ігнорування позивачем, встановленої Законом №113-ІХ та Порядком №221, процедури проходження атестації.

Суд зазначає, що на момент неявки та прийняття оскаржуваних рішень, наведені нормативно-правові акти були чинні та не скасовані, а тому їх дія в частині необхідності проходження практичного завдання та співбесіди розповсюджувалась на позивача.

Недотримання вимоги щодо явки та складання практичного завдання і співбесіди тягне за собою звільнення з посади, про що позивача було попереджено, що підтверджується підписаною власноруч заявою від 09.10.2019 року.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача-3 про відсутність поважних підстав неявки на співбесіду та виконання практичного завдання позивачем.

Відповідно до п. 11 Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Оскільки позивач не з`явився на співбесіду та виконання практичного завдання, не надав належних доказів поважності причин неявки, у відповідності до п. 11 Порядку №221, суд вважає вказане вище рішення кадрової комісії обґрунтованим та таким, що містить мотиви його прийняття.

Суд звертає увагу на ту обставину, що мотиви, якими позивач обґрунтовує свою позицію та необхідність скасування оскаржуваного наказу про звільнення, фактично свідчать про його незгоду із положеннями Закону №113-ІХ та Порядку №221, які, на його думку, порушують права та гарантії позивача, що визначені Конституцією України та міжнародними актами.

З цього приводу суд зазначає, що положення Закону № 113-IX є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а тому відсутні правові підстави для їх незастосування.

Так, підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 08 липня 2003 року № 15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців» (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що «атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу». Згідно з цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема: «Про державну податкову службу в Україні» (ст. 15), «Про прокуратуру» (ст. 46), «Про статус суддів» (глава VII)» (абзац п`ятий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини).

Доводи позивача щодо відсутності у наказі №1012к від 19.08.2020 року конкретної підстави для звільнення його з посади прокурора, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", є юридично неспроможним, оскільки спірний наказ містить посилання на підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX щодо звільнення позивача з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. При цьому наявності такої умови для звільнення з посади прокурора як прийняття Генеральним прокурором рішення про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури вказаним пунктом не передбачено.

При цьому норми Закону №1697, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) .

Крім того, законодавцем внесено зміни до статей 32 та 40 КЗпПУ. Так, згідно з частиною п`ятою статті 32 Кодексу переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною п`ятою статті 40 Кодексу передбачено особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої-третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру».

Суд зазначає, що однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена ст. 16 Законом, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 року у справі N 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 року у справі N 803/31/16, від 30.07.2019 року у справі N 804/406/16, від 08.08.2019 року у справі N 813/150/16.

Отже, положення Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Саме така позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 08.10.2019 року у справі N 804/211/16.

За таких обставин, доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства є безпідставними, оскільки питання пов`язані із проходженням прокурорами публічної служби та звільнення з підстав, що оспорюються в даному позові, врегульовані спеціальними законодавчими актами.

Таким чином, на переконання суду, у спірних правовідносинах позивач знаходився у стані повної правової визначеності, коли маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків неуспішного проходження атестації.

При цьому, чітко визначеною нормою закону моментом звільнення у даному конкретному випадку є не завершенням процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленою проходженням атестації.

Оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини другої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, суд приходить висновку, що наказ Прокуратури Дніпропетровської області №1012к від 19.08.2020 року виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Щодо питання про необхідність державної реєстрації наказу Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» в Міністерстві юстиції України, суд зазначає, що п. 1 Указу Президента «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року № 493/92 установлено, що з 01.01.1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 1 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 передбачено, що державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 року №493, цього Положення та інших актів законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Органи прокуратури не є органами виконавчої влади, Генеральна прокуратура України (Офіс Генерального прокурора) є органом державної влади, визначеним р. VIII Конституції України «Правосуддя», організація та порядок діяльності прокуратури визначається законом, відповідно до ст. 131-1 Конституції України.

Таким чином, наказ Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» (надалі - Порядок № 233) видано на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону, та не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про неправомочність кадрових комісій і, як наслідок, відсутність їх повноважень щодо прийняття будь-яких рішень, оскільки положеннями пп. 7, 8 п. 22 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону визначено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення в тому числі проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури відповідно до цього розділу. При цьому, саме Генерального прокурора наділено правом визначати перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора.

Як зазначено у п. 3 р. "Прикінцеві і перехідні положення" Закону, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Судом встановлено, що створення кадрових комісії, в тому числі восьмої кадрової комісії, затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом - п. 9, 11, пп. 8 п. 22 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону та на виконання мети цього закону - проведення заходів із реформи органів прокуратури.

В даному випадку, кадрові комісії це колегіальні органи, які не входять до структури Генеральної прокуратури України чи Офісу Генерального прокурора, а створені тимчасово для забезпечення проведення атестації прокурорів. Відповідно, оскільки до початку створення Офісу Генерального прокурора його повноваження виконувала Генеральна прокуратура України, тому створення кадрової комісії № 1 та її функціонування до вказаного часу відбувалося у спосіб та порядок, що передбачений діючим законодавством.

Крім того суд враховує, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 27.12.2019 року № 358 «Про окремі питання забезпечення роботи Офісу Генерального прокурора», юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто, сам факт початку роботи Офісу Генерального прокурора не впливав на порядок та процедуру проведення атестації працівників Генеральної прокуратури України, які виявили намір пройти таку атестацію.

Зі змісту положень ст. ст. 2, 22-26 як згідно з Законом (у редакції до внесення змін Законом № 113), так і згідно з Законом у редакції Закону №113 встановлено, що жодне повноваження прокурора не поставлено у залежність від обставин функціонування юридичної особи як учасника суспільних відносин.

Тому проведене перейменування юридичної особи публічного права з Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора належить сприймати як потребу в актуалізації найменування суб`єкта права, з яким у заявника у минулому не складалось жодних правових відносин з приводу проходження публічної служби, адже рішення про прийняття на службу в прокуратуру та припинення служби в прокуратурі були прийняті відповідно Генеральним прокурором України та Генеральним прокурором.

Крім того, на переконання суду, якщо позивач не погоджувався з деякими положеннями Порядку № 221, то у разі неуспішного проходження атестації він не був позбавлений можливості захистити свої права під час оскарження результатів атестації з підстав невідповідності окремих положень Порядку № 221 вимогам закону.

Стосовно твердження позивача про некомпетентність членів Восьмої кадрової комісії, суд зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221), проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора.

Вимоги до формування складу кадрових комісій, а також порядок їх роботи затверджені наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 «Про затвердження порядку проходження прокурорами атестації» (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 17.12.2019 № 336, від 04.02.2020 № 65, 19.02.2020 № 102) та наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора та виконувача його обов`язків від 17.12.2019 № 337, від 04.02.2020 № 65, від 13.03.2020 № 145).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 233 комісії з атестації утворюються у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

При цьому, окреме нормативне регулювання порядку делегування міжнародними та неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями осіб для здійснення атестації прокурорів місцевих прокуратур ні Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, ні Порядком № 221 та Порядком № 233 не передбачено.

З метою продовження атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісом Генерального прокурора за вих. № 14/3-323 вих-19 від 10.10.2019 та за вих. № 08/2/2-50вих-20 від 23.04.2020 скеровано листи директору правоохоронного відділу Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні С. Холмз з пропозицією здійснити координацію між Офісом Генерального прокурора та неурядовими організаціями, міжнародними партнерами в частині надіслання до Офісу Генерального прокурора для розгляду узагальненого списку претендентів, які мають належний професійний досвід у сфері кримінальної юстиції та високі морально-ділові якості.

У відповідь на вказаний лист директором правоохоронного відділу Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні С. Холмз до Офісу Генерального прокурора надано список запропонованих кандидатів для включення до кадрових комісій.

Наряду з тим, на виконання доручення Генерального прокурора від 27.05.2020 року кожний самостійний структурний підрозділ (крім відділу внутрішнього аудиту та фінансового контролю, управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів, управління інформаційної політики) повинен був надати до Департаменту стратегічного розвитку, реформ та контролю якості прокурорської діяльності по три кандидати до персонального складу кадрових комісій із зазначенням кандидатур голови та секретаря комісії.

На підставі вказаного доручення Департаментом стратегічного розвитку, реформ та контролю якості прокурорської діяльності опрацьовано та узагальнено надані пропозиції шляхом формування проектів наказів про створення кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур, а Департаментом кадрової роботи та державної служби здійснено узагальнення пропозицій на предмет відповідності кандидатів, включених до складу цих кадрових комісій, вимогам пункту 3 Порядку № 233.

Так, наказом Генерального прокурора від 02.06.2020 року № 250 була створена восьма кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур у такому складі: ОСОБА_5 - голова комісії, ОСОБА_6 - член комісії (секретар комісії), ОСОБА_7 - член комісії, делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародно-технічної допомоги та дипломатичними місіями: Малишев Б. - член комісії, Попов М. - член комісії, Федоряк А. - член комісії.

На цей час наказ Генерального прокурора від 02.06.2020 №250 «Про створення восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» втратив чинність на підставі наказу Генерального прокурора від 17.11.2020 року № 535 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Генерального прокурора щодо створення кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур».

Суд зазначає, що на момент проходження позивачем атестації та неявки та співбесіду та проходження практичного завдання, наказ Генерального прокурора від 02.06.2020 №250 «Про створення восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» був чинний та позивачем не оскаржувався, а тому члени комісії були правомірно призначені та затверджені до складу восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів.

Відтак, законних та правомірних підстав для невиконання вимог Порядку №221 щодо проходження етапу атестації виконання практичного завдання та співбесіди, у позивача не було.

Відповідно до ч.9 Порядку №233 член комісії повинен заявити самовідвід у разі наявності конфлікту інтересів або обставин, що можуть викликати сумнів у його безсторонності. З тих самих підстав відвід члену комісії може заявити прокурор, кандидат на посаду прокурора.

Відвід має бути вмотивований і поданий у формі письмової заяви на ім`я голови комісії до початку розгляду питання. Головуючий на засіданні зобов`язаний ознайомити із заявою про відвід члена комісії, якому заявлено відвід.

Рішення про відвід (самовідвід) комісія приймає більшістю голосів членів, які беруть участь у засіданні. Член комісії, щодо якого приймається рішення про відвід (самовідвід), не бере участі в голосуванні.

З аналізу наведеної норми, судом встановлено, що позивач мав право захистити порушені, на його думку, права шляхом заявлення відводу членам комісії, які, на його переконання, не мають відповідної кваліфікації або затверджені до складу комісії з порушенням законодавства.

Однак, позивач не скористався правом заявлення відводу члену комісії.

Неявка на виконання практичного завдання та співбесіди, за відсутності поважних причин лише з підстави незгоди із затвердженим складом членів комісії, на підставі діючого наказу від 02.06.2020 №250, не є підставою для звільнення від відповідальності, яка настає внаслідок неявки на вказаний етап атестації.

Відтак, суд вважає доводи позивача в цій частині такими, що не доводять протиправності прийнятих рішень.

Так, підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, який визначний судом правомірним, то в цій частині теж слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законівУкраїни.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що "... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)."

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) до Восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011), Дніпропетровської обласної прокуратури (пр-т. Дмитра Яворницького, 38, м. Дніпро, 49000, ) та Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 лютого 2021 року.

Суддя В.С. Віхрова