Справа № 320/4660/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 лютого 2021 року м. Київ №320/4660/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки ГУ МВС України в Київській області від 07.03.2007 про визнання паспорта СМ 419467, що виданий на ім`я позивача Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.2001, таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач не повідомив позивача про підстави визнання паспорта НОМЕР_1 таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

10 червня 2020 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Згідно з ухвалою від 09.07.2020, суд відкрив провадження в даній адміністративній справі, визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що в ході службової перевірки встановлено, що паспорт громадянина України на ім`я позивача був оформлений з порушенням законодавства України.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням у якому вказав, що така обставина як відсутність у картотеці заяв встановленого зразка на видачу паспорта громадянина України не є підставою для визнання паспорта недійсним.

У судовому засіданні 24.09.2020 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , уродженка м. Ангрен, Ташкентська область, РФ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.11.2001 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області (т. 1, а.с. 3).

ГУ ПФ у Київській області листом від 24.12.2019 №1238/104-15 повідомило позивача про те, що згідно бази Державної міграційної служби паспорт серії НОМЕР_1 значиться недійсним (т. 1, а.с. 5).

На відповідний адвокатський запит представнику позивача Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 18.03.2020 №8010.5-14455/80.2-20 повідомило, що згідно інформації, наданої Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області, 07.03.2007 висновком службової перевірки ГУ МВС України в Київській області паспорти громадянина України, зокрема, серії СМ №419467 виданий на ім`я ОСОБА_1 , визнані таким, що оформлені з порушенням вимог діючого на той час законодавства (т. 1, а.с. 7).

Так, 07.03.2007 начальником відділення ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області складено висновок за результатами службової перевірки інформації викладеної ГУБОЗ МВС України у запиті щодо встановлення факту видачі Макарівським РВ паспортів громадянина України особам - вихідцям з Республік колишнього союзу РСР (т. 1, а.с. 38-41).

Зі змісту вказаного висновку слідує, що згідно книги обліку виданих паспортів громадянина України територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ, видані 218 паспортів власноручно записані та видані колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ капітаном міліції ОСОБА_2 , в період з 14.12.2000 до 07.05.2005, який звільнений з органів внутрішніх справ в серпні 2005 року. Заяви про отримання паспорта на вказані паспорти громадянина України в картотеці відсутні, відомостей про реєстрацію місця проживання, вказаних у книзі обліку виданих паспортів громадянам в Макарівському РВ, немає. Також із вказаних 218 паспортних документів інформація про реєстрацію 161 громадянина, на яких оформлені паспорти громадянина України, в адресно-довідковому бюро м. Києва та Київської області, відсутня.

За висновком службового розслідування було рекомендовано:

1. Службову перевірку підстав видачі територіальним підрозділом ВГІРФО Макарівського РВ паспортів громадянина України, вказаних у запиті ГУБОЗ МВС України, закінчити.

2. Визнати, що у зв`язку з відсутністю в картотеці заяв встановленого зразку на видані паспорти громадянина України, що власноручно оформлені колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ Сичевським О.О. такими, які видані з порушенням вимог чинного законодавства України.

3. Заслуговує суворого дисциплінарного стягнення начальник територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ капітан міліції ОСОБА_2. , але враховуючи те, що він звільнений з органів внутрішніх справ, обмежитись цим.

4. З метою виявлення, недопущення використання та вилучення паспортів громадянина України виданих з порушенням чинного законодавства України направити відповідну інформацію до У/ВГІРФО областей України.

5. Начальнику територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ майору міліції Максименко Л.М. , здійснити відповідні відмітки в облікових документах підрозділу, направити контрольні картки до адресно-довідкового бюро м. Києва та Київської області про видані з порушенням чинного законодавства паспорти громадянина України.

6. Провести заходи щодо поновлення заяв на видачу паспортів громадянина України, громадянам, які документовані на законних підставах.

7. Додатково інформувати територіальний підрозділ ГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відсутність законних підстав у громадян, яким ними були видані паспорти громадянина України взамін непридатних до використання, для прийняття відповідного рішення.

Не погоджуючись з указаним висновком, позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Суд зазначає, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

При цьому, обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним і скасування висновку за результатами службового розслідування, у зв`язку із чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття "спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №826/13810/16, 10.02.2021 у справі №640/9600/20, постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року в справі №П/800/526/17, від 22 березня 2018 року в справі №П/9901/135/18, від 10 травня 2018 року в справі №П/9901/385/18, від 17 жовтня 2018 року в справі №9901/591/18.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Також суд роз`яснює, що питання про повернення сплаченої суми судового збору може бути розглянуте судом за відповідним клопотанням позивача, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.