Справа № 420/6244/19
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 420/6244/19

адміністративне провадження № К/9901/131/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, треті особи - Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, прокуратура Одеської області, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

04.01.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі №420/6244/19, направлена поштою 30.12.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2021 зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надіслання належних доказів, які підтверджують обставини поважності причин пропуску строку; уточнення підстав оскарження судового рішення шляхом зазначення конкретної норми права, щодо застосування у подібних правовідносинах якої відсутній висновок Верховного Суду та надання належного документа про сплату судового збору.

Належним чином завірену копію ухвали Верховного Суду від 18.01.2021 скаржником отримано 25.01.2021, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке надійшло на адресу Суду.

На виконання вимог ухвали 08.02.2021 від скаржника надійшла уточнена касаційна скарга з додатками: копією супровідного листа суду апеляційної інстанції від 03.12.2020, платіжним дорученням № 34 від 19.01.2021.

В уточненій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження рішень вказує на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Однак, суд критично ставиться на посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки, висновок, який просить сформулювати скаржник не стосується правовідносин, які виникли у справі, що розглядається.

Так, предметом розгляду у справі №420/6244/19 є рішення щодо скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію житлового будинку під багатоквартирний житловий будинок без зміни геометричних параметрів фундаментів, та прийнятий на підставі нього наказ про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, через відсутність в наданих для отримання містобудівних умов та обмежень документах копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою або копії договору суперфіцію.

Водночас Заступник керівника Одеської обласної прокуратури посилаючись на статті 29, 41-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зазначає про необхідність формулювання висновку щодо "випадку, коли органом архітектурно-будівельного нагляду виявлено рішення об`єкта нагляду, яке не містить суттєвих порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, тобто містить лише незначні недоліки, що носять суто формальний (технічний) характер, та можуть бути усунені без докладення значних зусиль протягом короткого проміжку часу, таке рішення має зупинятись до усунення виявлених порушень (недоліків) - інші ж рішення, які порушують вимоги містобудівного законодавства, в тому числі прийняті за відсутності відповідних правовстановлюючих або дозвільних документів, без яких такі рішення взагалі не могли бути прийняті, зокрема, затвердження містобудівних умов та обмежень проєктування об`єкта будівництва за відсутності оформленого у встановленому законом порядку права на землю у випадку, коли наявність такого права є обов`язково, в тому числі під час реконструкції об`єктів містобудування зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані, підлягають скасуванню органом архутектурно-будівельного нагляду без їх зупинення".

В ході розгляду справи №420/6244/19, перевіряючи правомірність прийняття Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області спірного рішення від 17.10.2019, суди надавали оцінку законності висновку відповідача про порушення вимог містобудівного законодавства при видачі містобудівних умов та обмежень та наявності законодавчо встановленого обов`язку подання для отримання таких містобудівних умов та обмежень документів, відсутність яких, на думку відповідача, і стала підставою для скасування містобудівних умов та обмежень. Твердження скаржника про те, що позивачем здійснюється реконструкція із зміною геометричних розмірів фундаментів суди вважали припущенням, яке не підтверджене жодним належним та допустимим доказом. Обставини вказаної реконструкції не досліджувались відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення та не лягли в основу оскаржуваного рішення.

Суд зазнаає, що подібність правовідносин це, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Проте скаржник, посилаючись на відсутність висновку в подібних правовідносинах, наводить, по-перше, два різні взаємовиключні випадки правозастосування, а саме скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства. По-друге, вважає подібними різні правовідносини. Так, скаржник вказує на те, що позивачем у справі проводиться реконструкція будівлі зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані. Однак, у справі, що розглядається судами не встановлено, що позивачем здійснюється реконструкція із зміною геометричних розмірів фундаментів і що це порушення стало підставою для винесення оскаржуваних рішень суб`єктами владних повноважень. А відтак, правовідносини у справі, що розглядається не є подібними правовідносинам, щодо яких, на думку скаржника, відсутній висновок.

До того ж, правові висновки Верховний Суд формулює у відповідних рішеннях лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не універсальний висновок, який на думку скаржника, має бути сформульований щодо двох різних випадків правозастосування і який не стосується справи, що розглядається.

До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи те, що недоліки касаційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури усунуто частково, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 332 та частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі №420/6244/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, треті особи - Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, прокуратура Одеської області, про визнання протиправними і скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук