Справа № 360/436/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/436/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, щодо невиплати ОСОБА_1 суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 у розмірі 49340,18 грн;

- стягнути з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 49340,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 за справою № 360/897/20 задоволено позовні вимоги, визнано протиправними дії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком, скасовано рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 5148/02.2-17к від 20.12.2019 про відмову в призначенні пенсії позивачу та зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.12.2019, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 01.01.1987 по 30.04.1991 на шахті "Шахтарська - Глибока" виробничого об`єднання «Шахтарськантрацит».

Листом №150-149/Б-22/8-1241/20 від 11.11.2020 відповідач повідомив позивача, що на виконання зазначеного рішення суду позивачу призначено пенсію з 09.12.2019 з виплатою 25 числа кожного місяця. Повідомлено, що пенсію буде розпочато к виплаті з 25 жовтня 2020 року. Пенсію за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 обліковано та нараховано на окрему виплатну відомість. З посиланням на норми Постанови КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» відповідач повідомив, що суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Станом на дату надання відповіді, даний порядок Кабінетом Міністрів України - не затверджений.

27.11.2020 позивач звернувся до відповідача з окремим зверненням у якому просив повідомити розмір заборгованості з невиплаченої пенсії за період з 09.12.2019 (з моменту призначення) станом на 30.09.2020 (з жовтня 2020 року розпочато виплату пенсії).

Листом №169-173/Б-22/8-1241/20 від 04.12.2020 відповідач повідомив, що розмір заборгованості за зазначений період складає 49340,18 грн.

Сума заборгованості 21.09.2020 включена до реєстру рішень №С1406566, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.

19.02.2021 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 36-39).

В обґрунтування відзиву зазначено, що з 09.12.2019 позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №360/897/20 (далі - Рішення від 03.04.2020), позов адвоката Шляхтіної Анастасії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до управління про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії управління щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 5148/02.2-17к від 20.12.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 ч. Зет. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.12.2019, зарахувавши до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.01.1987 по 30.04.1991 на шахті «Шахтарська - Глибока» виробничого об`єднання «Шахтарськантрацит»;

Рішення суду від 03.04.2020 набрало законної сили 28.08.2020, та відповідач 15.09.2020 прийняв рішення № 153 «Про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 відповідно до рішення суду з 19.02.2020.

На виконання рішення суду від 03.04.2020 відповідачем зараховано позивачу до пільгового стажу період роботи на шахті «Шахтарська - Глибока» виробничого об`єднання «Шахтарська антрацит» з 01.01.1987 по 30.04.1991 та призначено пенсію відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.12.2019.

З урахуванням того, що відповідач здійснює нарахування у поточному місяці на майбутній у вересні 2020 року на відомість жовтня 2020 року позивачу нараховано та виплачено пенсію за жовтень 2020 року у місячному розмірі 5056,46 грн. Пенсію за минулий період з 09.12.2019 по 30.09.2020 у розмірі 49348,44 грн обліковано та нараховано на окрему відомість.

При наданні відповіді позивачу на його звернення від 27.11.2020, відповідачем у листі від 04.12.2020 за вих. № 169-173/Б-22/8-1241/20 зазначено суму боргу у розмірі 49340,18 грн без урахування боргу, який створився за жовтень 2020 року у розмірі 8,26 грн, що підтверджується довідкою від 11.02.2021 та Скріншотом з ІКІС ПФУ: Підсистема Реєстр судових рішень.

До теперішнього часу окремий порядок виплат суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, Кабінетом Міністрів України не затверджено.

Заборгованість перед позивачем з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 у розмірі 49348,44 грн 21.09.2020 включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1. Реєстраційний номер С 1406566.

Враховуючи абзац 20 пункту 1 Постанови № 637 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, а саме за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 у розмірі 49348,44 грн обліковуються у відповідача та будуть виплачені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідач наголошує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 30-31).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), судом встановлено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується: паспортом громадянина України, карткою платника податків, довідкою про взяття внутрішньо переміщеної особи та протоколом призначення пенсії (арк. спр. 9-11, 12, 13, 40).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №360/897/20 позов адвоката Шляхтіної Анастасії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано протиправними дії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №5148/02.2-17к від 20.12.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.12.2019, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.01.1987 по 30.04.1991 на шахті "Шахтарська - Глибока" виробничого об`єднання «Шахтарськантрацит»; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (арк. спр. 14-23).

Відповідно до рішення № 153 від 15.09.2020 «Про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 відповідно до рішення суду» позивачу призначено пенсію з 09.12.2020 (арк. спр. 50).

17.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою за призначенням пенсії зареєстрованою за номером 2542 надавши, зокрема, рішення суду від 03.04.2020 у справі №360/897/20 (арк. спр. 43 зв.б.-44).

28.10.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати заборгованості з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 (арк. спр. 24, 53).

Листом від 11.11.2020 № 150-149/Б-22/8-1241/20 відповідач повідомив позивача про виконання рішення суду та призначення пенсії та що пенсія за минулий період з 09.12.2019 по 30.09.2020 обліковано та нараховано на окрему виплатну відомість (арк. спр. 25, 51-52).

01.12.2020 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації про суму заборгованості з виплати пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 (арк. спр. 26, 54).

Листом №169-173/Б-22/8-1241/20 від 04.12.2020 відповідач повідомив, що розмір заборгованості за зазначений період складає 49340,18 грн, сума заборгованості 21.09.2020 включена до реєстру рішень №С1406566, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (арк. спр. 27, 55-56).

Відповідно до довідки від 11.02.2021 за грудень 2019 року - лютий 2020 року сума заборгованості з виплати пенсії позивачу становить 49348,44 грн (арк. спр. 58).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Частиною першою статті 4 Закон № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

За приписами статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статі 49 Закону № 1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка набрала чинності з 26.11.2014 (у редакції, чинній з 30.08.2019 на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 637) припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (абзац двадцять перший пункту 1 Порядку №637).

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час.

Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що невиплата позивачу призначеної пенсії здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених Законом № 1058-IV, або підстав, передбачених іншим законом.

Відповідно, суд дійшов висновку, що пенсія, не виплачується позивачу з вини відповідача, тому має бути виплачена за минулий час без обмеження будь-яким строком.

При цьому, суд зазначає, що відповідач взявши на облік позивача та призначивши пенсію, повинен був її виплатити за весь період з 09.12.2019 по 30.09.2020. Не вчинивши дій щодо виплати позивачу заборгованості по пенсії з 09.12.2019 по 30.09.2020, відповідач допустив бездіяльність, яка триває до теперішнього часу, оскільки невиплата заборгованості по пенсії суперечить вимогам Закону № 1058.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020.

Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованості по виплаті пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020.

Позицію відповідача про те, що він зобов`язаний у свої діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає хибною з огляду на таке.

Як вже вище зазначено, підстави припинення виплати пенсії визначаються виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Таким чином, не виплата пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, є незаконним.

Посилання відповідача, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження та позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремому порядку, суд не приймає та зазначає.

В межах адміністративної справи № 360/897/20 позивачем заявлено позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області 5148/02.2-17к від 20.12.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії на його заяву, подану разом із додатками 09.12.2019;

- визнати дії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії на його заяву, подану разом із додатками 09.12.2019 - незаконними;

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком 1 періоди роботи ОСОБА_1 , з 01.01.1987 по 30.04.1991 згідно трудової книжки;

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 09.12.2019.

Тобто, предметом розгляду справи було встановлення права у позивача на зарахування спірного періоду до пільгового стажу, а також призначення пенсії.

Разом з цим виплата пенсії за минулий час визначається окремими нормами Закону №1058-IV (стаття 46) та Порядком № 637.

Аналіз резолютивної частини рішення суду від 03.04.2020 у справі № 360/897/20, дає підстави вважати, що предметом розгляду та вирішення справи по суті було встановлення права позивача на зарахування спірних періодів та призначення пенсії внаслідок невірного застосування відповідачем норм діючого законодавства України з 09.12.2019.

Суд наголошує, що рішенням суду від 03.04.2020 у справі № 360/897/20 не зобов`язано відповідача виплатити заборгованість пенсії внаслідок зарахування періоду роботи позивача до стажу та призначення пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.

Крім того, на момент прийняття зазначено рішення суду, відповідачем не було нараховано позивачу пенсію у зв`язку з її призначенням.

На підставі викладеного, суд вважає вказане посилання не обґрунтованими.

З цих підстав, суд також вважає безпідставним посилання у відзиві на постанови Великої Палати Верховного Суду.

Посилання відповідача на відсутність з 01.01.2019 відповідного фінансування суд відхиляє з мотивів викладених в рішенні суду.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по виплаті пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 та зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 на рахунок, відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

У задоволенні позовних вимог майнового характеру про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсії за період з 01.05.2016 по 28.02.2019 слід відмовити з огляду на таке.

Положеннями статей 5 та 245 КАС України встановлено, що адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі рішення, дії або бездіяльність протиправними і зобов`язати відповідача провести нарахування та/або виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.

Частиною другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в наслідок обрання неналежного способу захисту.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією № 0.0. від 26.01.2021 (арк. спр. 8).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн, стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, 35А) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 09.12.2019 по 30.09.2020 на рахунок, відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати позивачу пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива