Справа № 580/655/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року справа № 580/655/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку письмового провадження правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 06.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №64020216 та скасувати її.

В обґрунтування позову зазначено, що виконавче провадження всупереч вимог закону відкрите не за місцем реєстрації боржника (позивача). Вказує, що на момент відкриття виконавчого провадження позивач зареєстрована у м. Канів Черкаської області, що не належить до виконавчого округу відповідача. Тому вважає спірну постанову протиправною.

Ухвалою від 16.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі та призначив підготовче засідання. Також залучив до участі в справі третьою особою на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТОВ Росвен Інвест Україна (далі третя особа).

У встановлений судом строк відповідач відзиву, а третя особа пояснень щодо позову не подали, про причини неподання суд не повідомили.

Ухвалою від 22.02.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її розгляд по суті письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд встановив таке.

На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. від 22.12.2020 №2381 та заяви третьої особи від 24.12.2020 №24.12/21-361 приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський Олег Володимирович постановою від 05.01.2021 відкрив виконавче провадження №64020216 про стягнення з позивача на користь третьої особи заборгованості в сумі 23781,39 грн. згідно з кредитним договором від 05.07.2013.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернулась в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував таке.

Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зазначені в ст.5 ЗУ №1404-VIII.

Зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; рішень про виселення та вселення фізичних осіб; рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; рішень про конфіскацію майна; рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України. До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Ст.4 Закону №1404-VІІІ визначено вимоги до виконавчого документа. Так, відповідно до ч.1 цієї норми у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Суд встановив, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. від 22.12.2020 №2381 відповідає вищевказаним вимогам виконавчого до документа.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Суд врахував, що вказаного строку пред`явлення зазначеного виконавчого листа дотримано.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404-VІІІ визначено обов`язок виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Місце виконання рішення визначається в порядку ст.24 ЗУ №1404-VIII.

Так, згідно з ч.2 вказаної статті Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ №1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

З матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що у згаданих вище виконавчому написі нотаріуса та заяві про примусове виконання виконавчого напису зазначено адресу проживання позивача: АДРЕСА_1 .

Частиною 3 ст.26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Тому таку адресу можна вважати місцем перебування фізичної особи.

Суд врахував, що вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. від 22.12.2020 №2381, на виконання якого спірною постановою відкрите виконавче провадження, є чинним та у встановленому законом порядку не скасований.

При цьому, підставою для відкриття виконавчого провадження та прийняття спірної постанови відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ є чинний виконавчий напис, правомірність якого не оспорена у встановленому законом порядку.

Суд врахував висновки Верховного Суду в ухвалі від 25.01.2019 у справі №511/1342/17, що обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, в якій вказано, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі. Тому не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Суд також звертає увагу, що на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20.

Частиною 4 ст.4 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

боржника визнано банкрутом;

Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

юридичну особу - боржника припинено;

виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Наявність цих підстав для повернення позивачу виконавчого документа позивач не довів, а його протилежні доводи спростовані під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, нормами п.6 Розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, передбачено передачу виконавчого провадження.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що відповідач, відкриваючи спірним рішенням виконавче провадження діяв з дотриманням меж, порядку та способу дій, встановлених ст.24 ЗУ №1404-VIII, а протилежні доводи позивача не є обґрунтованими.

Врахувавши вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Оскільки позивача ухвалою від 16.02.2021 звільнено від сплати судового збору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Рідзель