Справа № 200/283/21-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 р. Справа№200/283/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича, третя особа на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест трейдінг», про скасування постанов від 18.12.2020 року про стягнення основної винагороди та розміру мінімальних витрат,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича (далі - відповідач) про скасування постанов від 18.12.2020 року про стягнення основної винагороди та розміру мінімальних витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком Павлом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63961256 з примусового виконання наказу № 905/2419/18 від 10.08.2020 року, виданого Господарським судом Донецької області, про стягнення з позивача на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест трейдінг» суми коштів 25776464,58 грн. Також, 18.12.2020 року винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2577556,46 грн., та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 500 грн.

Позивач вважає, що у приватного виконавця були відсутні підстави для стягнення основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат, оскільки позивач та ТОВ «Енергоінвест трейдінг» мали зустрічні зобов`язання однорідного характеру, з 14.11.2020 року зобов`язання позивача за наказом Господарського суду Донецької області № 905/2419/18 від 10.08.2020 року про примусове виконання рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2020 року у розмірі 25776464,58 грн. були виконані у повному обсязі добровільно.

Позивач просив скасувати постанови від 18.12.2020 року про стягнення з нього основної винагороди у сумі 2577556,46 грн. та розміру мінімальних витрат у сумі 500 грн., прийнятих у виконавчому провадженні № 63961256.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 26 лютого 2021 року.

23.02.2021 року Відповідач надав відзив на позовну заяву, проти позову заперечив, зазначив, що спірні постанови є законними і відповідають процесуальним вимогам, встановленим Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Крім того, повідомив, що 20.01.21 року виконавче провадження № 63961256 було завершено на підставі п. 5 ст. 39 Закону, у зв`язку з чим було скасовано вжиті заходи примусового виконання рішення.

25.02.2021 року до суду надійшли пояснення від третьої особи, згідно яких ТОВ «ЕНЕРГОІНВЕСТ ТРЕЙДІНГ» вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

Сторони у судове засідання не з`явилися, докази належного повідомлення знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (ідентифікаційний код юридичної особи 36982901) з 09.03.2010 року зареєстровано як юридична особа, в стані припинення не перебуває.

На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича перебував наказ про примусове виконання постанови № 910/22878/17, виданий 19.02.2020 року Господарським судом Донецької області.

18 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. на підставі даного судового наказу прийнято:

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 63961256;

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2577556,46 грн.;

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500 грн.

Постановою від 20.01.2021 року, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження № 63961256 закінчено, скасовано заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) врегульована винагорода приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Так, зокрема, частинами 1, 2 зазначеної статті передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Частиною третьою статті 31 Закону № 1403 визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 31 Закону № 1403 визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону № 1403, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Суд погоджується з доводами відповідача, що винесення постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця.

Однак, частина сьома статті 31 Закону № 1403 також визначає, що повинно бути зазначенов постанові про стягнення основної винагороди:

- розрахунок основної винагороди;

- порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від від 08 вересня 2016 року № 643 затверджений Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Пунктом 19 Порядком № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків є забезпечення повного або часткового виконання виконавчого документа майнового характеру, яке стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Тобто, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд від 03.03.2020 по справі № 260/801/19.

Ознайомившись зі змістом оскаржуваної позивачем постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18.12.2020 за ВП № 63961256, судом встановлено, що відповідачем наведений розрахунок основної винагороди на підставі постанови КМУ від 08 вересня 2016 року № 643.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди не містить у собі визначення порядку стягнення основної винагороди приватного виконавця, як то вимагає ч. 7 ст. 31 Закону № 1403, а містить у собі саме вимогу про стягнення конкретної суми основної винагороди у сумі 2577556,46 грн.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що відповідачем не зазначено у оскаржуваній постанови порядоку стягнення основної винагороди приватного виконавця та не було здійснено стягнення з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а тому наявні підстави для скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18.12.2020 року за ВП № 63961256.

Щодо позовної заяви про скасування постанови про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 , розділом VІ передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Абзацом 3 частини 3 статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, в розрізі спірних правовідносин та їхнього правового регулювання суд вважає за необхідне зазначити, що витратами виконавчого провадження є фактично понесені виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів, користування автоматизованою системою виконавчого провадження тощо). Такі витрати, на відміну від виконавчого збору, боржник повинен компенсувати незалежно від того, чи він виконав судове рішення у добровільному порядку.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 лютого 2020 року по справі №712/1688/17.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 18.12.2020 року у ВП № 63961256 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 500 грн. та відсутність підстав для її скасування.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладено вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» (85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Щорса, б. 10, кв. 67, код в ) до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича (87555, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, б. 85а, прим. 9), третя особа на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвест трейдінг» (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, б. 43-В, код в ), про скасування постанов від 18.12.2020 року про стягнення основної винагороди та розміру мінімальних витрат задовольнити частково.

Скасувати постанову, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком Павлом Васильовичем 18.12.2020 року у ВП №63961256, про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2577556,46 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтоуправління «Донбас» судовий збір в розмірі 21019 (двадцять одна тисяча дев`ятнадцять) гривень 59 копійок.

Рішення складене в повному обсязі та підписано 26 лютого 2021 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський