Справа № 607/2828/21
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 Справа №607/2828/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

представника позивача Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області - Гаврилюк Зоряни Богданівни, відповідачки - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Скиба Віталія Михайловича,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області пред`явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_1 , у якому просить примусово видворити громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 лютого 2021 року під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності працівниками сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Тернопільській області виявлено на території м. Тернополя громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої 22 жовтня 2020 року за порушення міграційного законодавства Тернопільським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ УДМС у Тернопільській області) було прийнято рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України до 20 листопада 2020 року. В ході перевірки посадовими особами сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Тернопільській області встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортним документом 76 № 1529234, виданим 07 вересня 2019 року МВД 29002, строком дії до 07 вересня 2029 року. В Україну ОСОБА_1 в`їхала 13 листопада 2019 року через КПП ,,Львів" по вищевказаному паспортному документі, що підтверджується відміткою у її паспортному документі. Після в`їзду в Україну її територію не покидала, що підтверджується відмітками в її паспортному документі та інформацією міжвідомчої системи «ДМС-АРКАН», що додається. Під час перебування в Україні ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку із заявою щодо продовження строку перебування на території України, надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту до територіальних органів та підрозділів ДМС України не зверталась, продовжує знаходитись на території України без законних на те підстав, грубо порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 22 жовтня 2020 року за порушення правил перебування іноземців в Україні громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 гривень, який сплачено в повному обсязі. З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями ст. 26 Закону, 22 жовтня 2020 року Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останню зобов`язано покинути територію України до 20 листопада 2020 року. Дане рішення було їй оголошено, один із примірників рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 особисто вручено відповідачці та роз`яснено їй права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 20 листопада 2020 року самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання рішення про примусове повернення №67, що підтверджується її особистим підписом. Рішення № 67 Тернопільського МВ УДМС у Тернопільській області про примусове повернення від 20 жовтня 2020 року відповідачем не оскаржувалось. Однак, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 вищевказаного рішення про примусове повернення № 67 від 22 жовтня 2020 року не виконала, хоча ч. 5 ст. 26 Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання рішення Тернопільського МВ УДМС у Тернопільській області про її примусове повернення №67 від 22 жовтня 2020 року, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства і по сьогоднішній день продовжує незаконного перебувати на території України. Крім цього, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 грубо тривалий час порушує правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, не має постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, не працює, не має офіційних джерел доходу та може ухилятися від виконання рішення про її примусове видворення. Таким чином, відповідачка тривалий час перебуває на території України незаконно, жодних заходів щодо виїзду за межі України не вживає чим грубо порушує міграційне законодавство. З цих підстав позивач вважає, що є всі підстави для примусового видворення відповідача за межі території України. Крім цього, посилаючись на порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, просить допустити його до негайного виконання.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти примусового видворення за межі території України ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання рішення Тернопільського МВ УДМС у Тернопільській області №67 від 22 жовтня 2020 року про її примусове повернення, порушуючи вимоги чинного законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Представник позивача Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області - Гаврилюк З.Б. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, вказавши, що їй не пояснили наслідків невиконання рішення Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області № 67 від 22 жовтня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни. При цьому пояснила, що у неї був намір виїхати у Російську Федерації, громадянкою якої вона є, однак, у зв`язку із карантинними обмеженнями вона не змогла виїхати. Також вказала, що на даний час вона проживає у м. Тернополі у своєї знайомої та отримує пенсію із Російської Федерації, щомісячний розмір якої відповідно до гривневого еквіваленту становить близько 5000 гривень. Відповідачка ОСОБА_1 не змогла надати суду пояснень з приводу причин її перебування на території України.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутній факт ухилення відповідачки ОСОБА_1 від виконання рішення Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області № 67 від 22 жовтня 2020 року, а також відповідачц не пояснили наслідків невиконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Ухвалою від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду на 24 лютого 2021 року у порядку спрощеного провадження, з викликом учасників справи.

Судом установлено:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортним документом 76 № 1529234, виданим 07 вересня 2019 року МВД 29002, строком дії до 07 вересня 2029 року (а.с.12). В`їхала на територію України 13 листопада 2019 року через КПП ,,Львів" по вищевказаному паспортному документі, що підтверджується відміткою у її паспортному документі.

Судом установлено, що після в`їзду в Україну ОСОБА_1 її територію не покидала, що підтверджується відмітками в її паспортному документі та інформацією міжвідомчої системи «ДМС-АРКАН», що додається.

Під час перебування в Україні ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку із заявою щодо продовження строку перебування на території України, надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту до територіальних органів та підрозділів ДМС України не зверталась.

22 жовтня 2020 року провідним спеціалістом Тернопільського МВ УДМС України в Тернопільській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПН МТР №000424, яким за порушення правил перебування іноземців в Україні громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 гривень.

Вказаний штраф сплачено у повному обсязі ОСОБА_1 , що стверджується квитанцією №63037277 (а.с.19).

22 жовтня 2020 року Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 20 листопада 2020 року.

Зазначене рішення вручене відповідачці особисто 22 жовтня 2020 року, що підтверджується її особистим підписом.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Статтею 1 Закону визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (п. 6 ст. 1); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п. 9 ст.1); паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною (п.16. ст.1).

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, згідно ст. 4 Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця. Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 15 Закону, в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Варто зазначити, що Законом України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме, ч. 16 ст. 4 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частина 3 статті 9 Закону передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Підпунктом 2 пункту 2 ,,Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок), зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16.01.1997 (із змінами) дозволено безвізові поїздки громадян Російської Федерації та громадян України з дотриманням правил перебування по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатку 1 та 2 до цієї Угоди. Одним із документів для в`їзду та виїзду за кордон для громадян Російської Федерації є паспорт громадянина Російської Федерації, що посвідчує особу громадянина Російської Федерації за межами Російської Федерації.

Частиною третьою статті 3 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 14 статті 1 Закону визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз`яснює, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 288КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

При вирішенні питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд критично сприймає твердження відповідачки про неможливість її виїзду із території України, у зв`язку із встановленням карантинних обмежень, з огляду на наступне.

Згідно п. 8 »Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 № 150 заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

З урахуванням дати в`їзду відповідачки ОСОБА_1 на територію України, заява про продовження строку перебування на території України повинна була бути подана нею у строк не пізніше 06 лютого 2020 року. Однак, із такою заявою відповідачка ОСОБА_1 в Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області не зверталася.

При цьому, карантинні обмеження, спрямовані на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року. Тобто Постанова Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» прийнята вже після спливу строку на звернення відповідачки ОСОБА_1 в Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою про продовження строку її перебування на території України.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконала в установлений строк без поважних причин Рішення про примусове повернення, у відповідачки відсутні документи на право перебування на території України, а також відповідачка не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, відтак, наявність підстави для примусового видворення відповідачки за межі території України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2,5,7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Дата складення повного судового рішення 24 лютого 2021 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка