Справа № 160/12305/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.
позивача представника позивача представник відповідача представник третьої особи Сергієнко С.І., Куценко В.А., не з`явився (повідомлений належним чином) не з`явився (повідомлений належним чином)
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною відмову державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань у видачі ОСОБА_1 посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ»;
- зобов`язати державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань видати ОСОБА_1 посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ»;
- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову зазначено, що на час призначення пенсії вислуга років позивача склала 23 роки 3 місяці 15 днів, що дає право останньому на отримання посвідчення та нагрудного знака «Ветерана органів внутрішніх справ», у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача.
Листом від 17.07.2002 року № 33/24-737 відповідач повідомив позивача, що відсутні підстави для отримання відповідного посвідчення та нагрудного знаку, оскільки вислуга років на момент звільнення з органів внутрішніх справ складає менше 20 років календарному та менше 30 років у пільговому обчисленні, як того вимагає закон.
На думку позивача, твердження відповідача про вислугу років в пільговому обчисленні є протиправними та незаконними, так як вислуга позивача складає 23 роки 3 місяці та 15 днів.
Позивач вважає, що відмова відповідача в отриманні посвідчення та нагрудного знака «Ветерана органів внутрішніх справ» порушує його право на перерахунок пенсії, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом.
В подальшому розгляд справи перенесено на 12.01.2021 року.
В подальшому розгляд справи по суті перенесено на 26.02.2021 року.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні 26.02.2021 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання 26.02.2021 року не з`явилась, надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, та з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, просить відкласти розгляд справ на іншу дату.
Розглянувши вказане клопотання, суд вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) та іншої сторони по справі не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В протилежному випадку, відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Додатково суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 КАС учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За таких обставин, суд зробив висновок про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників), за наявними у справі матеріалами. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі відповідачем не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ з 30 вересня 2011 року за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 01.09.1983 року по 22.06.1988 року проходив навчання Дніпродзержинському ордені Трудового Червоного Прапора індустріального інституту М.І. Арсенічева.
По закінченню навчання позивачу присвоєно звання лейтенанта, оскільки позивач пройшов військову підготовку при навчальному закладі, що підтверджується військовим білетом НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи.
Відповідно до розрахунку пенсії по лінії МВС (особистий номер С-403944) позивач працював:
- 10.11.1991 року по 01.09.1993 року - розвідник відділу кримінальної служби УВС м Дніпродзержинська;
- 01.09.1993 року по 01.03.1994 року - старший оперуповноважений відділення зовнішнього спостереження відділу кримінального пошуку УВС м Дніпродзержинська;
- 01.03.1994 року по 01.07.1995 року - оперуповноважений відділу кримінального пошуку УВС м Дніпродзержинська;
- 01.07.1995 року по 01.05.1996 року - оперуповноважений управління кримінального пошуку Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області ;
- 01.05.1996 року по 01.07.1998 року - оперуповноважений відділення чергової частини управління кримінального пошуку Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпроптеровській області;
- 01.07.1998 року по 22.07.2003 року - начальник відділення зовнішнього спостереження управління кримінального пошуку при Дніпродзержинському МУ УМВС України в Дніпропетровській області;
- 22.07.2003 року по 30.11.2004 року - начальник відділення зовнішнього спостереження відділу оперативної служби при Дніпродзержинському МУ УМВС України в Дніпропетровській області;
- 30.11.2004 року по 16.05.2005 року - начальник відділення візуального спостереження відділу розвідувально-пошукової діяльності при Дніпродзержинському МУ УМВС України в Дніпроптеровській області;
- 16.05.2005 року по 06.02.2006 року - начальник відділення візуального спостереження відділу оперативної служби при Дніпродзержинському МУ УМВС України в Дніпропетровській області;
- 06.02.2006 року по 26.09.2007 року - начальник відділення візуального спостереження відділу оперативного обслуговування північного регіону Дніпропетровської області УОС при УМВС України в Дніпропетровській області;
- 26.09.2007 року по 22.09.2008 року - начальник 2-го сектору візуального спостереження відділу оперативного обслуговування північного регіону Дніпропетровської області;
- 22.09.2008 року по 12.07.2011 року - начальник 2-го сектору візуального спостереження відділу оперативного обслуговування північного регіону Дніпропетровської області;
- 12.07.2011 року по 29.09.2011 року - старший оперуповноважений особливих доручень відділу оперативного північного регіону області УОС ГУМВС України в Дніпропетровській області.
10.07.2020 року позивач звернувся до начальника державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Дніпропетровській області» з заявою про видачу посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ», за результатами розгляду якого відповідач повідомив позивача, що відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вислуга років на момент звільнення з органів внутрішніх справ складає менше 20 років календарному та менше 30 років у пільговому обчисленні, тому отримати відповідне посвідчення та нагрудний знак, на думку відповідача, законних підстав не має.
На думку відповідача, яка викладена в відзиві на позовну заяву, навчання в цивільних вищих навчальних закладах, зокрема, Дніпродзержинському ордені Трудового Червоного прапора індустріального інституту М.І. Арсенічева, у період з 01.09.1983 по 22.06.1988 року, є періодом часу, але не видом служби, періоди проходження якої враховуються для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі нагрудного знаку.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суть спірних правовідносин полягає у правормірності включення до вислуги років позивача на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні періоду його навчання з 01.09.1983 року по 22.06.1988 року у Дніпродзержинському ордені Трудового Червоного прапора індустріального інституту М.І. Арсенічева.
Вриішуючи спір по суті, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 №203/98-ВР (далі по тексту - Закон України №203).
Згідно з статтею 4-1 Закону України №203/98-ВР сфера дії цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України
Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (надалі - Закон №203/98-ВР) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Згідно зі статтею 4-1 Закону №203/98-ВР сфера дії цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону № 203/98-ВР передбачено, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД; 5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Суд звертає увагу, що вказаний пункт Закону не містить імперативної норми щодо того, що вислуга років має бути саме календарною.
За приписами статті 10 Закону №203/98-ВР ветеранам органів внутрішніх справ вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", зразок та опис посвідчення "Ветеран військової служби", зразок та опис нагрудного знака "Ветеран військової служби".
А постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 затверджено зразок та опис посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ", зразок та опис нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", поширивши дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", та визначивши МВС замовником виготовлення бланків посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран органів внутрішніх справ".
Відповідно до пункту 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".
Пунктом 4 цього Порядку визначено, що посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.
Відповідно до вимог підпункту 11 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, з метою належної організації роботи департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС наказом МВС від 14.12.2015 №1570 затверджено "Положення про Департамент кадрового забезпечення Міністерства внутрішніх справ України".
Основними завданнями департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України є: забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової кар`єри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг колишніми працівниками міліції, службовцями апарату МВС, територіальних закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільненим зі служби, роботи, та членами їх сімей.
Згідно з підпунктами 41, 44 пункту 4 зазначеного Положення департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2003 у справі № 4-рп/2003 зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.
Відповідно до Закону України №203/98-ВР набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.
У наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник також у сполученні з а вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто, додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні включається період навчання, в тому числі, у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 1 лютого 2019 року у справі № 809/780/15, від 14 серпня 2019 року у справі № 805/2337/16-а.
Крім цього суд зазначає, що Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», часу їхнього навчання відповідно до ст. 17 цього Закону.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки Закон № 2262-XII, передбачаючи зарахування періоду навчання до вислуги років при призначенні пенсії, не містить норм, які б забороняли враховувати особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ вказаний період в інших цілях, - правила обчислення вислуги років передбачені Законом № 2262-XII, поширюються і на інші правовідносини, в тому числі ті, які виникають при визначенні вислуги років ветеранам органів внутрішніх справ.
Суд зауважує, що відповідач в обґрунтування своїх доводів не навів жодного нормативного-правового акту, чинного на час виникнення спірних відносин, що визначає порядок розрахунку строку служби (вислуги років) у пільговому та календарному обчисленні саме відповідно до Закону України № 203/98-ВР та надає відповідачу право здійснювати такий розрахунок під час вирішення питання про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Наведене доводить, що не зарахування відповідачем до вислуги років позивача, яка надає особі право на отримання статусу ветерана внутрішніх справ, часу навчання ОСОБА_1 з 01.09.1983 року по 22.06.1988 року на денному відділенні Дніпродзержинському ордені Трудового Червоного Прапора індустріального інституту М.І. Арсенічева, після закінчення якого він отримав звання лейтенанта, з підстав того, що час навчання взагалі не підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на отримання такого статусу, є протиправним.
Отже, позивач має право на отримання статусу ветерана внутрішніх справ, тому позовна вимога стосовно визнання протиправною відмову державна установа «Териріальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань у видачі ОСОБА_1 посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань видати ОСОБА_1 посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ», суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 10 Закону № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України »Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака »Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 1 червня 2002 року поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака Ветеран органів внутрішніх справ.
Відповідно до п. 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 (далі - Порядок № 1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака Ветеран військової служби є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю Ветеран Вооруженных Сил СССР.
В контексті спірних правовідносин достатньою підставою для надання позивачу як статусу «Ветерана внутрішніх справ» так і видачі посвідчення є наказ про його звільнення зі служби у відставку.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» та від 1 червня 2002 року № 742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.
Особи, які мають право на отримання відзнаки та посвідчення, звертаються до ліквідаційної комісії за місцем звільнення зі служби, подаючи необхідні документи, які після їх опрацювання направляються Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для остаточного оформлення.
Отже, відповідно до наведених вище положень пп. 41, 44 п.4 Положення про департамент кадрового забезпечення Міністерства внітрішніх справ, саме департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України надані повноваження для вирішення питання про надання працівникам органів МВС статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі відповідних посвідчень.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, іншого алгоритму дій, як надання працівникам органів МВС статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі відповідного посвідчення, у відповідача немає, тому з метою ефективного захисту прав позивача, суд робить висновок, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання подати звіт в установлений судом термін, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, суд вбачає підстави для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення та вважає за доцільне зобов`язати державну установу "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області", подати звіт про виконання судового рішення по цій справі протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернення до суду сплачено суловий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 29.09.2020 року
Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області".
Керуючись ст. ст. 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправною відмову державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань у видачі ОСОБА_1 посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».
Зобов`язати державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» сектор із соціально-гуманітарних питань видати ОСОБА_1 посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ»;
Зобов`язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення, з дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 лютого 2021 року.

Суддя С.В. Ніколайчук