Справа № 156/69/21
Суддя: Малюшевська І. Є.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №156/69/21
Номер провадження 2-а/156/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Малюшевської І. Є.

за участю секретаря судових засідань Киці Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП сержанта поліції Гоменюка Віктора Леонідовичапро скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник Головного управління Національної поліції у Волинській області - не з`явився,

особа, уповноважена на складення адміністративного протоколу ОСОБА_2 , - не з`явився,

після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в :

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що постановою поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП сержанта поліції Гоменюка В.Л. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Стверджує, що 24.01.2021 року близько 21 год. в с. Бубнів він був зупинений працівником поліції після маневру розвороту, який зробив шляхом з`їзду з дороги, що проходить через дане село, в напрямку до одного із придорожніх дворів. Після зупинення, пред`явив поліцейському ОСОБА_2 посвідчення водія через мобільний пристрій в додатку «Дія» та погодився з останнім, що не був пристебнутим ременем безпеки водія. Однак, всупереч вимогам законодавства поліцейський ОСОБА_2 вимагав додаткового пред`явлення посвідчення водія на бланку.

В результаті, поліцейський ОСОБА_2 виніс оскаржувану постанову вказавши, що він (позивач) порушив п. 2.3 В (керував транспортним засобом та не був пристебнутим ременем безпеки) , п.15.9 И (здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій)та п. 2.1 А (не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом) Правил дорожнього руху, та констатував вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Заперечує факт порушення ним вимог п. 15.9 И, тобто те, що він здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

З огляду на наведене, просив суд спірну постанову скасувати, а справу надіслати на новий розгляд відповідачу.

ІІ. Позиція учасників справи

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилались на обставини, що були зазначені в позовній заяві. Просив суд спірну постанову скасувати та справу направити на новий розгляд.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , непрацюючий, неодружений, для позивача являється другом, пояснив, що 24.01.2021 року вони усі разом їхали у м. Володимир-Волинський по батька ОСОБА_1 . За кермом перебував ОСОБА_1 . Проте, згодом з`ясувалось, що батько вже сам знайшов транспортний засіб, яким доїде додому, відтак вони вирішили повернутися. В с.Бубнів ОСОБА_1 хотів розвернутися. Враховуючи, що вулиця була вузенька і наближався автомобіль, водій зупинився, щоб дати можливість проїхати тому автомобілю. Та включились мигалки, засвітили фари і це виявився автомобіль поліцейських. Вони підійшли до автомобіля та почали перевіряти документи. Водій ОСОБА_1 пред`явив працівникам поліції страховий поліс, реєстраційний документ на авто, а водійські права надав для огляду в додатку «Дія» на смартфоні. Щодо того, чи водій був пристебнутий не може сказати, бо не звернув уваги, щодо того, чи здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглих територій не може сказати, оскільки не є водієм, не має водійських прав та не ознайомлений з правилами дорожнього руху.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_2 , непрацюючий, неодружений, для позивача являється другом, пояснив, що 24.01.2021 року вони усі разом їхали у м. Володимир-Волинський по батька ОСОБА_1 . За кермом перебував ОСОБА_1 . Проте, згодом відпала потреба їхати у м. Володимир-Волинський, тому вони вирішили повернутися. В с.Бубнів ОСОБА_1 хотів розвернутися. Побачивши, що наближався автомобіль, водій зупинився, щоб дати можливість проїхати тому автомобілю. Та це виявився автомобіль поліцейських. Вони підійшли до автомобіля та почали перевіряти документи, а також просили ОСОБА_1 дихнути ,щоб пересвідчитись чи не перебуває він в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 пред`явив працівникам поліції страховий поліс, реєстраційний документ на авто, а водійські права надав для огляду в додатку «Дія» на смартфоні. Полійцеській сказав, що документи в додатку Дія не можуть вважатися документами, які водій повинен мати при собі, тому слід винести постанову про притягнення до адмінвідповідальності та накладення штрафу. Підтвердив, що водій ОСОБА_1 не був пристебнутий, однак, щодо того, чи здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглих територій не може сказати, оскільки не зорієнтувався на місцевості.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 02.02.2021 року відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначено таку до судового розгляду на 10.02.2021 року.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року судове засідання відкладено на 25.02.2021 року у зв`язку із заміною первісного відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції належним відповідачем - Головним управлінням Національної поліції у Волинській області.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що поліцейським СРПП Володимир-Волинського РВП сержанта поліції Гоменюком В.Л. 24 січня 2021 року винесено оскаржувану постанову серії БАА № 787384, в якій позивачу ставиться в провину те, що 24.01.2021 року о 21 год. 16 хв. він, керуючи транспортним засобом, був не пристебнутим ременем безпеки, здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.3 В, п.15.9 И, п. 2.1 А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскаржуваною постановою на позивача ОСОБА_1 , накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

V. Застосоване судом законодавство

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», «Правилами дорожнього руху України», тощо.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюютьПравила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

Згідно підпунктів а, б, ґ п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 6 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2019 р. № 956, Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу або особою, яка є належним користувачем транспортного засобу і відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Пунктом 7 вищевказаного порядку визначено, що поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Частиною 5 статі 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками також встановлено відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З пунктів 9-10 розділу 3 указаної вище «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» вбачається, що поліцейський, який розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує осіб, які беруть участь у розгляді справи та досліджує докази, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

VІ. Висновок суду

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, у цьому процесуальному документі також необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, як видно з оскаржуваної постанови, в такій поліцейський обмежився лише описом скоєного, на його думку, правопорушення без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також не взяв до уваги заперечень ОСОБА_1 , пояснень свідків та не надав їм належної оцінки.

При цьому, представник відповідача в судове засідання не з`явився, не подав до суду відзиву на позов та будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, тобто не довів правомірність оскаржуваної постанови.

Більше того, зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у ній.

Відтак, суд відхиляє дані зазначені у постанові, оскільки при винесенні постанови не враховано заперечень позивача, не опитано свідків, не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Разом з тим, позивач в судовому засіданні визнав той факт, що дійсно керував транспортним засобом та не був пристебнутим ременем безпеки і вважав, що постанову складено лише з тих підстав. Тому й підписав її одразу і без заперечень. Про додаткові порушення «дочитався» вже будучи вдома. Зауважив, що працівник поліції не відразу віддав йому копію постанови після підпису, а ще разом з нею пішов у свій автомобіль і через деякий час приніс.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає вимогам закону (неправомірною) і необґрунтованою та приходить до висновку про необхідність її скасування, направивши справу на новий розгляд з підстав наведених вище.

VII. Судові витрати

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції № 8 від 02.02.2021 року позивачем за розгляд справи у суді було оплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати на оплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Керуючись ст.ст. 77, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП сержанта поліції Гоменюка Віктора Леонідовичапро скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 787384 від 24.01.2021 року поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП сержанта поліції Гоменюка Віктора Леонідовича, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) судових витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Іваничівський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Є. Малюшевська