Справа № 420/9909/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9909/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку та виплаті їй як судді у відставці, пенсії по інвалідності 2 групи з 01.01.2018 року, з 04.12.2018 року, з 01.01.2019 року та з 01.01.2020 року залежно від зміни складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , судді у відставці, пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі 80% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за періоди: з 01.01.2018 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №1141 від 12.12.2018 року із заробітку 24668,00 грн., з 04.12.2018 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1183 від 29.12.2018 року із заробітку 37002,00 грн., з 01.01.2019 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-100-19 від 10.01.2019 року із заробітку 40341,00 грн., з 01.01.2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-343 від 04.03.2020 року із заробітку 44142,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України. Відповідно до ч.6 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723 пенсія по інвалідності 2 групи призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-15 особам, які визнані інвалідами і або ІІ групи в період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років. ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, призначено пенсію на умовах Закону України «Про державну службу», оскільки при загальному юридичному стажі 32 роки розмір пенсії склав 86% заробітку. Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до органів ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, однак, Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від їй безпідставно відмовлено у перерахунку зазначеної пенсії. Зокрема, як на протиправність спірного рішення відповідача ОСОБА_1 посилається на Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020року №2-р/2020 у справі №1-15/2018(4086/16), статтею 8 Конституції України, та статтю 1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини. Також, Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9,11, 13, 14,17, 20, 22, 23, 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано неконституційним пункт 25 Перехідних і прикінцевих положень вказаного Закону. У зазначеному рішенні Конституційним Судом України зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Крім того, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013року №3-рп/2013 право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачуванні посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення його повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№46198/20 від 03.11.2020р.), наголошуючи, зокрема, що довічне грошове утримання судді призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Натомість, позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ є спеціальним законом та врегульовує лише виплату довічного грошового утримання суддів, а тому підстави для перерахунку пенсії позивача згідно наданої довідки про заробітну плату 04.03.2020 №04-343, видану Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Донецькій області, відсутні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/9909/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 07.12.2020р. вирішено подальший розгляд справи №420/9909/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 , судді у відставці, пенсії по інвалідності 2 групи з 01.01.2018 року, з 04.12.2018 року, з 01.01.2019 року та з 01.01.2020 року залежно від зміни складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , судді у відставці,пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі 80% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за періоди: з 01.01.2018 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №1141 від 12.12.2018 року із заробітку 24668,00 грн., з 04.12.2018 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1183 від 29.12.2018 року із заробітку 37002,00 грн., з 01.01.2019 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-100-19 від 10.01.2019 року із заробітку 40341,00 грн., з 01.01.2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-343 від 04.03.2020 року із заробітку 44142,00 грн., здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.283 КАС України закрито підготовче провадження, та призначено справу №420/9909/20 до судового розгляду по суті.

29.01.2020р. до суду від позивача надійшла заява (вхід.№4461/21) щодо розгляду справи в порядку письмового провадження без її участі.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, судом з`ясовано, та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 05.09.2013 р. по справі № 2а-258/238/2013, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 р. № К/800/62274/13, УПФУ в Кіровському районі м. Донецька було зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, виходячи із заробітної плати працюючого судді без обмеження максимальним розміром. Відповідач виконав судові рішення і перерахував пенсію з 3 червня 2013 року (з дати винесення Рішення Конституційним судом України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). В серпні 2014 року позивач отримала збільшений розмір пенсії 13641,60 гр. та заборгованість за попередній час.

Також, як вбачається з матеріалів справи, а також, у тому числі, встановлено Приморським районним судом м. Одеси у Постанові від 04.08.2016р. у справі №522/11583/16-а, яка набрала законної сили, відповідно до наказу начальника Управління юстиції в Донецькій області від 22.11.1995 року №402 на підставі Указу Президента України № 1055 від 15.11.1995 року позивач- ОСОБА_1 була призначена суддею Кіровського районного суду м. Донецька та приступила до виконання службових обов`язків з 23.11.1995 року.

Згідно з наказом голови Кіровського районного суду м. Донецька від 01.12. 2010 року № 61-к та на підставі постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 року № 2596-VІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Кіровського районного суду м. Донецька у зв`язку з поданням заяви про відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків з 01 грудня 2010 року.

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 14 січня 2013 року у справі №2а/258/45/13 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця по інвалідності 2-ї групи, виходячи із розрахунку заробітної плати працюючого судді відповідного рангу.

Зокрема, у вказаній постанові судом встановлено, що ОСОБА_1 одержує пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси починаючи з вересня 2014 року, котра призначена їй відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2016р. у справі №522/11583/16-а, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності 2 групи державного службовця, починаючи з 1 вересня 2015 року та з 1 травня 2016 року, з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленого положенням Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», виходячи із заробітної плати працюючого судді відповідного рангу відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області № 939 від 11 листопада 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 року по справі №522/10886/17, встановлено, що листом № 517/С-11 від 30.09.2016 року, управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси повідомило, що позивачу проведено перерахунок пенсії із заробітку 19292 гривні у розмірі 80%, розрахунковий розмір пенсії склав 15433,60 гривень до виплати розмір пенсії дорівнює 10740 гривень. Враховуючи, що до виконання постанови суду розмір пенсії був більшим аніж після виконання постанови суду, управлінням залишено більший розмір 13641,60 гривень, та у подальшому виплачується розмір пенсії у тому ж розмірі, що і до постанови суду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 року по справі №522/10886/17 зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності 2 групи, починаючи з 1 грудня 2016 року відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1025 від 16.02.2017 року, виходячи із заробітної плати працюючого судді відповідного рангу без обмеження максимальним розміром.

Окрім того, суд зазначає, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2019 р. по справі № 420/1093/, встановлено, що органом пенсійного фонду не виконано рішення Приморського районного суду м. Одеси, оскільки перерахунок пенсії здійснено із розрахунку 60% відсотків заробітної плати, однак позивача листом № 517/С-11 від 30.09.2016 року повідомило, що позивачу проведено перерахунок пенсії із заробітку 19292 гривні у розмірі 80%, розрахунковий розмір пенсії склав 15433,60 грн. до виплати розмір пенсії дорівнює 10740 грн., у зв`язку з застосуванням обмеження.

Судом також з`ясовано, та з матеріалів справи вбачається, що довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області встановлено наступні розміри заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою аналогічною займаній ОСОБА_1 :

- довідка № 04-1183 від 29.12.2018 р. зарплата судді, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2018 р. стала складати 24668,00 грн.;

- довідка № 1141 від 12.12.2018 р. зарплата з 04.12.2018 р. - 37002,00 грн.;

- довідка № 04-100-19 від 10,01.19 р. зарплата з 01.01.2019 р. - 40341,00 грн.;

- згідно довідки № 04-343 від 04.03.2020 р. зарплата з 01.01.2020 р. - 44142,00 грн.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Головного Управління Пенсіійного фонду України в Одеській області з відповідними заявами щодо проведення перерахунку пенсії з вказаних дат, з підстав чого надавала зазначені довідки про складові суддівської винагороди, водночас, рішенням Центрального об`єднаного УПФУ в м. Одесі №189 від 21.01.2019 р., підтвердженим листом № 3198/С-11 від 09.12.2019 р. Головного УПФУ в Одеській області, та листом відповідача № 1036/03-18 від 15.04.2020 р., у перерахунку пенсії позивачеві відмовлено.

Вважаючи зазначені відмови органу пенсійного фонду протиправними, позивач ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, не є обґрунтованими, та відповідно не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 1 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XII. Зокрема, відповідно до статті 37 цього Закону позивачу у цій справі призначено пенсію.

Частина перша статті 37-1 зазначеного Закону (у редакції, чинній до 1 січня 2015 року), передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 1 січня 2015 року делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 1 січня по 1 грудня 2015 року знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 постанови КМУ №865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, за правилами пункту 4 постанови КМУ №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом №3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови КМУ №865).

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, у зв`язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Таким чином, з 01 грудня 2015 року - початку застосування Постанови КМУ №1013, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом №889-VIII, який інакше врегульовує правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону №3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №357/1379/17 від 21 червня 2018 року.

Також, у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний суд України акцентував, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, враховуючи наведені положення норм чинного законодавства, а також рішення Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, судом встановлено, що з 01.05.2016р., у зв`язку з набранням чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовано правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, не підлягають.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України», в якому Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

При цьому, не є ґрунтовними, на думку суду, посилання ОСОБА_1 на порушення положень Конституції України, у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин, оскільки ані Закон №76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону №889-VIII, не визнано неконституційними, та відповідно підлягали виконанню відповідними суб`єктами владних повноважень.

При цьому, суд акцентує, що позивачем при призначенні пенсії самостійно обрано відповідні умови для її призначення, а саме в межах положень Закону України «Про державну службу», та у жодному разі не довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Отже, оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку, у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, суд доходить висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 , та відповідно відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, ч.9 ст.205, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити

25.02.21.