Справа № 640/429/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/429/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах та в порядку передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994 у КДНДІ «Комета»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994 у КДПДІ «Комета», з дати призначення пенсії, тобто з 29.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що неврахування періоду роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994 до загального страхового стажу з підстави неправильності заповнення записів в трудовій книжці є протиправним, оскільки такі обставини не можуть ставитись у провину власнику трудової книжки.

Натомість, відповідач стверджував про те, що період роботи позивача з 12.02.1991 по 06.09.1994 не враховано до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення відсутня посада особи, яка зробила запис. Із заявою про перерахунок пенсії позивач до пенсійного фонду не зверталась.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах та в порядку передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994 у КДНДІ «Комета».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994 у КДНДІ «Комета».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.02.1991 року по 06.09.1994 року у КДПДІ «Комета» з 30.06.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення від 18.11.2020 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 24.02.2021.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку отримує пенсію за віком у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 29.04.2018.

З 29.04.2018 позивачу була призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з зарахуванням до страхового стажу, зокрема періоду роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994.

Листом від 06.06.2018 № 14119/03, відповідачем було повідомлено, що при призначенні позивачу пенсії за віком, позивачу було неправомірно зараховано до страхового стажу період роботи з 12.02.1991 по 06.09.1994, оскільки у записі в трудовій книжні № НОМЕР_1 про звільнення з 06.09.1994 року відсутня посада особи, яка зробила запис. Разом з цим, спеціалістами управління проведено перерахунок пенсії позивача без урахування вищезазначеного періоду. Цим же листом зазначено, що для врахування до страхового стажу періоду роботи з 12.02.1991 до 06.09.1994 необхідно надати уточнюючу довідку із зазначенням підстав видачі.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася з позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, у даному випадку, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періоду роботи позивача відповідачем суду не було надано. При цьому, позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах. За наслідком розгляду спору, окружний суд дійшов висновку про те, що дії пенсійного органу щодо не врахування періоду роботи позивача з 12.02.1991 по 06.09.1994 у КДНДІ «Комета» до загального страхового стажу є протиправними.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV. (надалі по тексту також - Закон № 1058-IV)

Так, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, визначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами у редакції частини 1 статті 26 закону № 1058-IV, особи мають право на значення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 25 років.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із наведених законодавчих норм слідує необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58, передбачено, що в разі звільнення працівника всі записи, зокрема про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду роботи до загального стажу, вказано про те, що при призначенні пенсії неправомірно зараховано до страхового стажу період з 12.02.1991 по 06.09.1994, оскільки в записі трудової книжки № 16 про звільнення з 06.09.1994 відсутня посада особи, яка зробила запис.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

При цьому, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періоду роботи відповідачем так і не було надано. Колегія суддів також бере до уваги й те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Тож, наведене не можна ставити в провину найманій особі, тим більше, вказане не може позбавляти з формальних причин таку особу ґарантованого Конституцією України права на отримання пенсії від держави у належному розмірі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції є цілком обгрунтованими, з огляду на що, колегія суддів вважає що спір у цій справі було вирішено правильно та у достатній мірі судом відображено позицію по спірним правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 р.- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко