Справа № 560/2364/20
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2364/20
РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області з податку на нерухоме майно за 2018 рік від 04.04.2019 №0-2206 щодо нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання в сумі 9169,75 грн по об`єкту нерухомості, яким є нежитлова будівля (телятник), загальною площею 426,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області повернути ОСОБА_1 помилково сплачені згідно з квитанцією від 22.11.2019 №58 до Державного бюджету грошові кошти в сумі 9169,75 грн за повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Хмельницькій області з податку на нерухоме майно за 2018 рік від 04.04.2019 №0-2206 та податковою вимогою Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.09.2019 №111656-54;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області з податку на нерухоме майно щодо нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за податковий період за 2017 рік від 18.05.2020 №0-2206 в сумі 6820,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, а належна їй будівля (телятник) використовується у сільськогосподарській діяльності, а тому, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Вказане, зумовлює протиправність податкового повідомлення-рішення від 04.04.2019 №0-2206.

Звертає увагу на порушення відповідачем строків надіслання податкового повідомлення-рішення від 04.04.2019 №0-2206.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що згідно з положеннями підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності. Проте, відсутні докази належності ОСОБА_1 до сільськогосподарських товаровиробників. Також нею не надано до моменту винесення податкового повідомлення-рішення від 04.04.2019 №0-2206 оригіналів чи копій документів, які підтверджують належність об`єкта нерухомого майна до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271), з якими пункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пов`язує надання податкової пільги у вигляді звільнення від сплати податку.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначає, що відповідач безпідставно не врахував при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 04.04.2019 №0-2206 пред`явлених документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником - одноосібником.

До суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень та в спосіб, встановлені законодавством.

До суду надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивачка зазначає про не спростування контролюючим органом наведених нею аргументів.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2020 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2020 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.06.2020 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог у справі №560/2364/20.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

За змістом акту прийому-передачі нерухомого майна від 26.05.2017 ОСОБА_1 отримала нежитлову будівлю (телятник) площею 426,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для послідуючого використання під виробництво.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2019 індексний номер 194903673 позивачці належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (телятник) загальною площею 426,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина також підтверджується наявною в матеріалах справи копією технічного паспорту на цю будівлю.

У довідці ТОВ «ДОБРОБУТ-ЗЕМВПОРЯД» від 05.12.2019 №04/12-19 вказано, що належна позивачці нежитлова будівля згідно з державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до класу «Будівля сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовується для сільськогосподарських потреб.

Спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 04.04.2019 №0-2206 та від 18.05.2020 №0-2206 відповідачем визначено позивачці суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відповідно, за 2018 рік на загальну суму 9169,75 грн та за 2017 рік на загальну суму 6820,80 грн.

Відповідач виніс податкову вимогу від 27.09.2019 №111656-54, в якій зазначено, що загальна сума податкового боргу позивачки станом на 26.09.2019 становить 9207,12 грн, у тому числі: 9169,75 грн - податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості; 37,37 грн - земельний податок з фізичних осіб.

Згідно з квитанцією №58 від 22.11.2019 позивачка сплатила 9207,20 грн.

Позивачка звернулася до відповідача з заявою від 23.12.2019 щодо повернення помилково сплачених коштів в сумі 9169,75 грн.

Листом Головного управління ДПС у Хмельницькій області №3312/22-01-54-06-09 від 24.01.2020 позивачці відмовлено в поверненні коштів, оскільки в Красилівське управління ГУ ДПС у Хмельницькій області нею не надано оригінали документів, які підтверджують належність об`єкта нерухомого майна до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також зазначено про відсутність доказів її належності до сільськогосподарських товаровиробників.

Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Статтею 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності 01.01.2015) внесено зміни до статті 265 ПК України та введено податок на майно, який складається: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт оподаткування, базу оподаткування, пільги із сплати податку, ставки податку визначають приписи статті 266 ПК України.

Так відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України установлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За правилами, встановленими підпунктом 266.6.1 пункту 266.1, підпунктами 266.7.1, 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону.

Згідно з пунктом «ж» зазначеної вище норми (в редакції до 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Зазначена правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 15.05.2018 у справі №806/2676/17 та у справі №806/2461/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18 правовий аналіз пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

- об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України).

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (чинний з 01.01.2001. Клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси. Також він включає будівлі для тваринництва.

При цьому, як встановив суд, об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (телятник) загальною площею 426,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Деражнянський р-н, с. Шпичинці, вул. Гагаріна буд. 24/11, який належить позивачці на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (телятник). Відповідач не оспорює призначення належного позивачці об`єкта нерухомості для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою дотримано другу умову, визначену пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а саме те, що об`єкт нерухомості (телятник) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Щодо того, чи є позивачка, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд зазначає таке.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Ця норма містить застереження щодо застосування такого визначення для цілей глави 1 розділу XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульований розділом ХІІ «Податок на майно» ПК України.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.05.2003 №742-IV «Про особисте селянське господарство» (далі - Закон №742-IV) особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

До майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку (частина 1 статті 6 Закону №742-IV).

Відповідно до статті 7 Закону №742-IV члени особистого селянського господарства мають право, зокрема: реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам; надавати послуги з використанням майна особистого селянського господарства.

Таким чином, законодавство передбачає сільськогосподарське товарне виробництво не лише у формі підприємницької діяльності, шляхом створення юридичної особи або реєстрації фізичною особою-підприємцем, а і у формі особистого селянського господарства (одноосібники).

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, яке міститься в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, обмежено застереженнями, які містяться у цій нормі, що воно стосується цілей глави 1 розділу ХIV ПК України, тобто, спеціального режиму оподаткування - спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Оскільки зазначена норма є обмежувальною для платників податків, то у такому разі, відповідно до правил пункту 56.21 ст.56 ПК України, неможливо застосувати розширене тлумачення та розповсюдити її на інші випадки, окрім глави 1 розділу ХIV ПК України.

За таких обставин, інші форми сільськогосподарського товарного виробництва, які не охоплюються визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, також мають право на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

На правильність такого підходу, зокрема, вказує та обставина, що з 01.01.2019 діє інша редакція пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яка під сільгоспвиробниками розуміє юридичних та фізичних осіб, без прив`язки до статусу підприємця.

Тобто, законодавець як в теперішній, так і в минулій редакції не мав на увазі під сільськогосподарськими товаровиробниками лише суб`єктів, визначених у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Позивачка в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що належний їй на праві власності об`єкт нерухомості (телятник) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, крім того, вона веде особисте селянське господарство на земельній ділянці розміром 0,2638 га. На підтвердження надає договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.10.2007. Також зазначає, що в жовтні 2019 року вона звернулася з заявою до сільської ради та отримала дозвіл на виділення їй для сільськогосподарських потреб земельної ділянки площею 1,5 га, яка розташована біля набутого у власність телятника.

Однак, зазначені обставини не дають права позивачці на користування пільгою, передбаченою вказаним вище пунктом статті 266 ПК України, оскільки вона не здійснює виробництво сільськогосподарської продукції у розумінні закону. Доказів того, що об`єкт нерухомості (телятник) фактично використовуються іншим сільськогосподарським товаровиробником, позивачкою також не надано. При цьому, надані позивачкою до суду докази наведені обставини не підтверджують.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №806/2686/18.

Безпідставним є також посилання позивачки на звернення в жовтні 2019 року щодо отримання дозволу на виділення їй земельної ділянки, оскільки спірні податкові повідомлення-рішення винесені за 2017 та 2018 роки, а не за 2019 рік.

Крім того, позивачка не підтвердила наявність сільськогосподарських тварин.

Фактично, позичкою лише підтверджено право власності на об`єкт нерухомості (телятник), а не те, що вона є сільськогосподарським товаровиробником.

Оскільки ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником, тому, вона і не може бути адресатом пільги визначеної пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, належне позивачці приміщення є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і на нього повинен нараховуватись податок на нерухоме майно.

Що ж стосується посилань позивачки на порушення контролюючим органом строків надіслання податкового повідомлення-рішення, встановлених приписами пункту 266.7.2 статті 266 ПК України, як на підставу скасування такого рішення, то податковим законодавством, зокрема, пунктом 266.10.1 статті 266 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Сам же факт порушення податковим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №500/2407/18.

Внаслідок порушення позивачкою свого обов`язку щодо сплати зобов`язання у строки, встановлені ПК України, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області правомірно сформовано та надіслано податкові повідомлення-рішення від 04.04.2019 №0-2206 та від 18.05.2020 №0-2206.

Оскільки суд встановив правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Хмельницькій області повернути ОСОБА_1 помилково сплачені згідно з квитанцією від 22.11.2019 №58 до Державного бюджету грошові кошти в сумі 9169,75 грн за повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Хмельницькій області з податку на нерухоме майно за 2018 рік від 04.04.2019 №0-2206 та податковою вимогою Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.09.2019 №111656-54.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, Головне управлінням ДПС у Хмельницькій області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, немає підстав для стягнення на користь позивачки сплаченого нею судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк