Справа № 640/26352/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Київ № 640/26352/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
третя особа Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування наказу, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України третя особа Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України в якому просила: визнати відмову Міністерства оборони України протиправною та зобов`язати розглянути звернення позивача щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, зобов`язати відповідача розглянути та вирішити питання щодо встановлення причинного зв`язку між пораненнями, які він отримав та проходженням ним служби в Республіці Афганістан.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернення позивача мало бути розглянуто саме відповідачем з прийняттям рішення по суті, оскільки розгляд питання з приводу встановлення причинних зв`язків є однією із функцій ЦВЛК Міністерства оборони України, як органу військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Той факт, що позивач безпосередньо зверталась до ЦВЛК МО України, на її думку, не є обставиною, що виключає визнання протиправними дій безпосередньо Міністерства оборони, оскільки як вже зазначено, лікарська комісія є структурним підрозділом МО України, який відповідальний за правильну та належну організацію роботи центрального органу та його структурних підрозділів в тому числі і по розгляду подібних заяв. З огляду на вказане просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки повноваження Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України поширюються на встановлення причинних зв`язків захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв тільки у діючих та колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори. Водночас, доказів того, що позивач належить до вказаних суб`єктів не надано.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 в період з квітня 1982р. по 1984р. виконувала військові обов`язки у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка входила до складу обмеженого контингенту радянських військ в ДРА, що підтверджується копією довідки військової частини польова пошта 84641 від 12.05.1984р. № 84. (а.с. 7)
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 13.02.2006р. № Пр№4/4 позивач є службовцем РА та отримала поранення під час проходження служби в ДРА. (а.с. 10-11)
Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення від 28.01.2009р. № НОМЕР_2 . (а.с. 9)
08.11.2018р. позивач звернулась до відповідача із заявою щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що призвело до інвалідності.
Листом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.11.2018р. № 5450 позивача повідомлено про те, що відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, ВЛК МОУ встановлюють причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв тільки у діючих та колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори. Водночас, причинний зв`язок поранень, контузій, травм, каліцтв та інвалідності у добровольців (які не були у складі військових формувань, що увійшли в склад ЗСУ) тощо встановлюють МСЕК МОЗ України. (а.с. 15)
Позивач вважаючи відмову у розгляді та прийняті рішення щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що призвело до встановлення останній інвалідності ІІ групи, звернулась до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.
Проаналізувавши матеріали справи, доводи учасників та вимоги законодавства чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, Міністерством оборони України, з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи 14.08.2008р. за № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. (далі Положення № 402)
21 розділом Положення № 402 визначено порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.
Відповідно до п. 21.1- 21.3 глави 21 розділу II Положення № 402, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що дія Положення № 402 в частині встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) поширюється на чітко визначену категорію осіб, а саме: військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з квітня 1982р. по 1984р. виконувала військові обов`язки у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка входила до складу обмеженого контингенту радянських військ в ДРА. Водночас, відповідно до свідоцтва про хворобу від 13.02.2006р. № Пр№4/4 позивач є службовцем РА та отримала поранення під час проходження служби в ДРА.
Однак, доказів на підтвердження факту того, що позивач підпадає під дію Положення № 402 в частині наявності підстав для встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) за правилами такого Положення, до суду не надано.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач є службовцем РА, а доказів на підтвердження факту приналежності її до суб`єктів на яких поширюється дія розділу 21 Положення № 402 до суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.
Суддя Я.І. Добрянська