Справа № 1440/1904/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 р. № 1440/1904/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах, вул. Генерала Карпенка, 49, м.Миколаїв,54038

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв,54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне виробниче підприємство по організації харчування у навчальних закладах ( надалі позивач, підприємство) звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі відповідач, ГУ ДФС) та просив: Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 7; від 15.05.2018 року № 7; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 № 1; від 15.05.2018 № 1 та відшкодувати КВП по організації харчування у навчальних закладах судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 № 1 в частині нарахування податку на додану вартість в сумі 9833,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 4916,50 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в сумі 57959,36 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині нарахування податку на прибуток в сумі 788978,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 250000,0 грн., за видачу готівкових коштів під звіт без звітування підзвітними особами за раніше отримані під звіт суми у розмірі 78251,31 гри., за використання взятих з каси під звіт сум готівки з порушенням встановлених термінів у сумі 2019,67 грн., за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачами коштів платіжних документів, які би підтверджували сплату покупцем готівкових коштів у сумі 16341,20 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, обігу готівки РРО у сумі 1 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині застосування штрафної санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 17000,0 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині застосування штрафних санкцій за не подання декларації з акцизного податку за травень 2016 року в сумі 170,0 грн.; від 15.05.2018 № 1 в частині визначення податкових зобов`язань з акцизного податку в сумі 197,24 грн., та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 49,31 грн. підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті з порушенням чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з перевищенням повноважень контролюючого органу.

Ухвалою від 13.08.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

12 грудня 2018 р. ухвалою суду призначено по справі № 1440/1904/18 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, а провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

14 червня 2019 р. провадження у справі поновлено в зв`язку з поверненням справи з експертної установи.

16 вересня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовом. Вважає, що Позивачем не наведено доказів протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № ; від 15.05.2018 року № 7; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 року № 1; від 15.05.2018 № 1; від 15.05.2018 № 1, а встановлені за результатами перевірки актом від 05.04.2018 № 797/14-29-14-01/05475854 порушення відповідають реальним обставинам.

На підставі норм ч.3 ст.194 КАС України суд розглянув справу в порядку письмового провадження. Учасники справи надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за їх відсутності. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

За результатами проведення документальної планової виїзної перевірки було складено акт від 05.04.2018 № 797/14-29-14-01/05475854, яким встановлені порушення Позивачем:

· п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 788978 грн., в т.ч. по періодам: за 2015 рік на суму 712238 грн.; за І квартал 2016 року на суму 1594 грн., за півріччя 2016 року на суму 11300 грн. (в т.ч. за II квартал 2016 року на суму 9706грн.); за три квартали 2016 року на суму 57575 грн. (в т.ч. за III квартал 2016 року на суму 46275грн.); за 2016 рік на суму 76579 грн. (в т.ч. за IV квартал 2016 року на суму 19004 грн.); за І квартал 2017 року на суму 1271 грн.; за три квартали 2017 року на суму 161 грн. (в т.ч. за III квартал 2017 року на суму 161 грн.).

· п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, завищено суму від`ємного значення з податку на Прибуток за 3 квартали 2017 року в розмірі 164000 грн..

· п.198.1, п.198.2, п.198.3,п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 9833 грн., в тому числі: за липень 2015 року - 425 грн., за березень 2016 року - 2421 грн., за квітень 2016 року - 414 грн., за вересень 2016 року - 55 грн., за березень 2017 року - 358 грн., за квітень 2017 року - 494 грн., за липень 2017 року - 3187 грн., з серпень 2017 року - 2020 грн., за вересень 2017 року - 459 грн.

· п.201.10 ст. 201 ПК України, зареєстровано 3 податкові накладні та 4 розрахунки коригування до податкових накладних із запізненням на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 51360,62 грн.; 1 податкову накладну із запізненням від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 95642,51 грн.; 1 податкову накладну із запізненням від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ 112316 грн.; не виписано та не зареєстровано податкові накладні у наступних періодах: у березні 2017 року на суму ПДВ 358 грн., у квітні 2017 року на суму ПДВ 494 грн., у липні 2017 року на суму ПДВ 2604 грн., у серпні 2017 року на суму ПДВ 2020 грн., у вересні 2017 року на суму ПДВ 459 грн.

· пп. 213.1.9 п.213.1 ст.213, пп.214.1.4 п.214.1 ст.214 ПК України, в результаті чого занижено суму акцизного податку за травень 2016 року на суму 197,24 грн.

· пп. 49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, із змінами та доповненнями, підприємством не подано декларацію з акцизного податку за травень 2016 року.

· п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. N637, із змінами і доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за N40/10320 - неоприбуткування 22.05.2015 року у касі готівки в сумі 50000,00 грн., отриманої з установи банку.

· п.2.11 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. N637, із змінами і доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за N40/10320 - видача готівкових коштів під звіт на загальну суму 313005,23 грн. без звітування підзвітними особами у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми, використання взятих з каси під звіт сум готівки на загальну суму 8078,68 грн. з порушенням встановлених термінів.

· П.3.1, п.3.2 гл.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. N637, із змінами і доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за N40/10320 - за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, що додаються до звітів про використання коштів на відрядження або під звіт на суму 16341,20 грн.

· п.1, п.2 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року N265/95-13? «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - проведення розрахункової операції в сумі 10000,00 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

· ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

· 12. п.51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст.176 ПК України, п.3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13 січня 2015 року N4, а саме: Позивачем не включено до наданих до ДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь платника податку, а також сум утриманого з них податку (ф.І-ДФ) виплачених доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар за період 01.01.2015р. по 30.09.2017р.

· ст.163, п.п.164.1.2, п.164.1, п.п.164.2.11, п.п.164.2.17, п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.168.1 ст.168, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, п.п.176.2.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами і доповненнями, а саме Позивач не утримав та не перерахував податок на доходи фізичних осіб із сум, виплачених працівнику у вигляді зарплати, громадянам у вигляді інших доходів, додаткового блага, коштів виданих під звіт та своєчасно не повернутих та за рахунок невірного застосування ставок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015р. по 30.09.2017р., чим занизив податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 18324,00грн.

· п.16 прим.1 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами і доповненнями, а саме: Позивач не нарахував, не утримував та не перерахував військовий збір із сум, виплачених працівнику у вигляді зарплати, громадянам у вигляді інших доходів, додаткового блага, коштів виданих під звіт та своєчасно не повернутих за період з 01.01.2015р. по 30.09.2017р., чим занизив військовий збір на загальну суму 7152,30грн.

Позивачем подавались до ТУ ДФС у Миколаївській області заперечення від 02.05.2018 №353 (вх.№3844/10 від 02.05.2018) до акту перевірки від 05.04.2018 №797/14-29-14-01/05475854. За результатами розгляду заперечень до акту перевірки зміни не внесено.

На підставі акта перевірки від 05.04.2018 №797/14-29-14-01/05475854, прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018:

1. №1, яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 827348,00 грн., в т.ч. за основним платежем 788978 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 38370,00 грн.;

2. №, яким визначено грошове зобов`язання з акцизного податку у сумі 246,55 грн., в т.ч. за основним платежем 197,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 49,31 грн.;

3. №,- яким визначено зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 164000 грн.;

4. №, яким застосовано штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в сумі 57959,36 грн.;

5. №, Яким визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 14749,50 грн., в т.ч. за основним платежем 9833 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4916,50 грн.;

6. №, яким застосовано штраф за неподання податкової декларації з акцизного податку в сумі 170,00 грн.;

7. №, яким застосовано штраф за порушення законодавства про обіг готівки в сумі 346612,18 грн.;

8. №, яким застосовано штраф за порушення законодавства про РРО в сумі 1,00 грн.;

9. №, яким застосовано штраф за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 17000,00 грн.;

10. №, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 31830,56 грн., в т.ч. за основним платежем 18324,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 13506,56 грн.;

11. №, яким визначено грошове зобов`язання з військового збору у сумі 12406,81 грн., в т.ч. за основним платежем 7152,30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 5254,51 грн.;

12. №, яким застосовано штрафну санкцію за невключення до наданих до контролюючого органу податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум утриманого з них податку (ф.І-ДФ) виплачених доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар в сумі 510,00 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №1 судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною контролюючим органом перевіркою договорів, банківських, касових документів, первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, податкових накладних, інвентаризаційних відомостей встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 9250,00 грн., в т.ч. по періодам: липень 2015 року - 425,00 грн., березень 2016 року - 2421,00 грн., квітень 2016 року 414,00 грн., вересень 2016 року - 55,00 грн., березень 2017 року - 358,00 грн., квітень 2017 року -494,00 грн., липень 2017 року-2604,00 грн., серпень 2017 року - 2020,00 грн., вересень 2017 року - 459,00 грн.

Відповідач навів переліки інвентаризаційних відомостей позивача, по яким в ході проведення інвентаризації Підприємством встановлено нестачі продуктів харчування в розрізі підрозділів (9-тьох дитячих садочків, школи, ліцею).

Відповідач стверджує, що у разі якщо підприємством відбувається списання нестач продуктів харчування, то такі товари не були використані у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому, як зауважує відповідач, якщо під час придбання (виготовлення) таких товарів (сировини) для їх виробництва, суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, то підприємство повинно не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою виходячи із вартості придбання таких товарів (сировини) та відобразити їх у рядку 1 розділу І "Податкові зобов`язання" податкової декларації з ПДВ.

Таким чином, вважає відповідач, на порушення п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, від 02.12.2010 № 2755-УІ із змінами та доповненнями (надалі за текстом - ПК України), позивачем занижено податкові зобов`язання по ПДВ на загальну суму 9250 грн., в т.ч. по періодам: липень 2015 року - 425 грн., березень 2016 року - 2421 грн., квітень 2016 року 414 грн., вересень 2016 року - 55 грн., березень 2017 року - 358 грн., квітень 2017 року - 494 грн., липень 2017 року - 2604 грн., серпень 2017 року - 2020 грн., вересень 2017 року - 459 грн.

Суд вважає, такі висновки помилковими з огляду на те, що Позивач користується пільгами щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій по наданню послуг з харчування дітей у дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах та громадян у закладах охорони здоров`я, відповідно до норм пп. 197.1.7 п. 197.1 ст.197 ПК України.

Пунктом 199.1 статті 199 ПК України визначено, що у разі, якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях,

Відповідачем не враховано той факт, що на виконання вищенаведених вимог ПК України Позивачем щомісячно вже нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на вартість послуг з надання харчування дітей у дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, вартість яких складається, зокрема, і з продуктів харчування.

Як зазначено в Акті перевірки та у відзиві відповідача, відповідно до наданих до перевірки первинних документів, нестачі продуктів харчування виявлено саме в підрозділах дошкільних, загальноосвітніх та професійно- технічних навчальних закладах.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові зобов`язання на вартість продуктів харчування, списаних в результаті нестачі, що виявлена у підрозділах дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, нараховувались щомісячно, що підтверджено податковими накладними № 209 від 31.07.2015, №71 від №99 від 30.04.2016, №212 від 30.09.2016, №94 від 31.03.2017, №124 від 30.04.2017, №213 від 31.07.2017, №242 від 31.08.2017, №272 від 30.09.2017 року, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На думку ж відповідача, згідно з п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 ПК України).

З урахуванням того, що п. 198.5 ст.198 ПК України вимагає нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість по товарам, які починають використовуватися в негосподарській діяльності лише за умови , якщо під час придбання таких товарів суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, а Підприємством суми податку на додану вартість, які були включені до складу податкового кредиту, були відкориговані шляхом нарахування податкових зобов`язань відповідно до вимог п. 199.1 ст. 199 ПК України, повторне нарахування податкових зобов`язань ПК України не передбачає.

Крім того, згідно п.3 висновку експерта, (а.с. 77 Т.18) заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період часу 2015-2017 роки у загальній сумі 9250 грн.-документально не підтверджуються.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 № 1 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте з порушеннями норм чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з перевищенням повноважень контролюючого органу.

Щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 15.05.2018 № 1 суд встановив таке.

Як вбачається з Акту перевірки Відповідачем визначено, що в порушення п.201.10 ст. 201 ПК України КВП по організації харчування у навчальних закладах зареєстровано З податкові накладні та 4 розрахунки коригування до податкових накладних із запізненням на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 51360,62 гри., 1 податкову накладну із запізненням від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 95542,51 грн., 1 податкову накладну із запізненням від 31 до 60 календарних днів на сум ПДВ 112316,00 грн.

Позивачем було здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням термінів, встановлених п.201.10 ст.201 ПК України для реєстрації податкових накладних.

Нормами п. 201.10 ст.201 ПКУ визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як вже зазначалось, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, Позивач користується пільгами щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій по наданню послуг з харчування дітей у дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах та громадян у закладах охорони здоров`я, відповідно до норм пп. 197.1.7 п. 197.1 ст. 197 ПК України.

Пунктом 199.1 статті 199 ПК України передбачено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях,

Як зазначено в акті перевірки, саме до податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних, які виписуються саме на Підприємство, не надаються отримувачу та складені відповідно до п. 199.1 ст.199 ПК України, застосовані штрафні санкції за порушення термінів, встановлених п. 201.10 ст.201 ПК України, для реєстрації податкових накладних.

Однак, пунктом 120 1.1 статті 120.1 ПК України передбачено застосування штрафних санкцій у відповідних розмірах до платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 ПК України покладено обов`язок щодо такої реєстрації за порушення граничного строку, визначеного статтею 201 ПК України, для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), складених на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування).

З урахуванням вищенаведеного, контролюючим органом неправомірно нараховані штрафні санкції відповідно до п.120 1.1 статті 120.1 ПК України на податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних, що складені не на постачання товарів/послуг.

На підставі викладеного податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 № 1 підлягає скасуванню.

Суд надав оцінку правомірності податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №1, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 788978,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 38370,00 грн. та №1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 164000,00 грн. та встановив таке.

Згідно висновків Акту перевірки Відповідачем визначено порушення Позивачем норм пп. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства всього у сумі 788978,00 грн., у т.ч. за 2015 рік у сумі 712238,00 грн., за 2016 рік у сумі 76579,00 грн., за 3 квартали 2017 року у сумі 161,00 грн. та завищено суму від`ємного значення з податку на прибуток за 3 квартали 2017 року в сумі 164000,00 грн.

На підтвердження висновків в акті перевірки відповідачем було досліджено бухгалтерську довідку Підприємства, зі змісту якої випливає, що Позивачем було проведено виправлення помилки в бухгалтерському обліку, встановленої внаслідок саме помилкового завищення витрат на неіснуючі витрати по електроенергії з контрагентом Управління освіти на суму 195908,52 грн. Внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість, якої по акту звірки з контрагентом Управління освіти на 01.01.2016 немає.

Для усунення помилки Позивачем зроблено проводку Дт 377 «Розрахунки з іншими дебіторами» Кт 441 «Нерозподілений прибуток (непокриті збитки)».

Не зважаючи на пряме цитування вищезазначеної бухгалтерської довідки та наданих документів відповідач дійшов до прямо протилежного висновку про наявність протермінованої кредиторської заборгованості у сумі 195908,52 грн., яку, на думку відповідача, позивач мав віднести до рядка 2120 «Інші операційні доходи» Звіту про фінансові результати станом на 31.12.2016 року, внаслідок чого, на думку відповідача, порушено п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, що вплинуло на визначення фінансового результату до оподаткування та на об`єкт оподаткування податком на прибуток за звітні періоди 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, аудиторською фірмою «Закон-Аудит» (далі - Аудитор) на підставі договору від 02.08.2016 №5А/16 надані підприємству Позивача послуги щодо перевірки проміжної фінансової звітності у відповідності до вимог діючого законодавства за період з 01 січня 2016 р. по 31 червня 2016р., внаслідок чого було встановлено завищення витрат на 59077,51 грн.

Аудитором проведено порівняльний аналіз взаєморозрахунків з Управлінням освіти по компенсації вартості використаних енергоносіїв за период з 1.01.2016 по 31.06.2016 р.р..

В ході порівняння Аудитором було проаналізовано та звірено в розрізі енергоносіїв (газ, тепло, вода, електроенергія, вугілля) суми по виставленим Позивачу рахункам, дані актів звірок станом на 08.08.2016 між Підприємством та Управлінням освіти, відображення показників витрат за даними бухгалтерського обліку (Кт 377 Дт 93), відображення оплати за даними бухобліку (Дт 377 Кт 311).

За результатами перевірки повноти та своєчасності витрат по використанню енергоносіїв по Управлінню освіти Аудитором було встановлено завищення відображених за даними бухгалтерського обліку витрат по електроенергії в сумі 59077,51 грн. порівняно з даними актів звірки станом на 08.08.2016, сумами по пред`явленим рахункам та проведеною оплатою.

Крім того, в ході перевірки Аудитором було з`ясовано, що заборгованість Підприємства станом на початок 2016 року перед Управленням освіти відсутня, про що свідчить Акт звірки заборгованості станом на 01.01.2016, тоді як за даними бухгалтерського обліку обліковується кредиторська заборгованість в сумі 195908,52 грн.

Підприємством були враховані зауваження Аудитора, про що в липні 2016 року здійснено відповідне бухгалтерське проведення: Дт 377 Кт 441 195908,52 грн. - вирівнювання сальдо по Управленню освіти; Дт 93 Кт 377 59077,51 грн. (сторно) - зменшення витрат по Управлінню освіти (електрична енергія).

Таким чином, бухгалтерське проведення по Дт 377 Кт 441 в сумі 195908,52 грн., відображає виникнення за Управлінням освіти не дебіторської заборгованості, а кредиторської заборгованості, яка, не є доходом в розмірі 195908,52 грн. за 2016 рік.

Одже, висновок відповідача про заниження Підприємством інших операційних доходів в розмірі 195908,52 грн. є таким, що не відповідає фактичним обставинам та діючому законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем за наслідками перевірки також збільшено суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за рахунок встановленого проведеною ГУ ДФС у Миколаївській області перевіркою завищення витрат в розмірі 4335785,00 грн., з причини не визнання витрат щодо придбання Позивачем товарів, робіт послуг за первинними документами, складеними ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , TOB «ТЕТРОС», ФОП ОСОБА_3 , з огляду на не підтвердження відповідними первинними документами.

Нормами п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.

Облік витрат у бухгалтерському обліку здійснюється відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318, зі змінами та доповненнями (далі - П(С)БО 16). Пунктом 1 ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зі змінами та доповненнями, визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Як вбачається з акту перевірки, Позивачем було надано для перевірки всі необхідні первинні документи щодо придбання та використання продуктів харчування, транспортних послуг щодо взаємовідносин Позивача з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , TOB «ТЕТРОС», ФОП ОСОБА_3 розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, які повністю перелічені в Акті перевірки, які надані відповідачу під час дослідження фактів придбання товарів та надані до суду.

Як вбачається зі змісту акту перевірки підставою не визнання витрат щодо придбання товарів у ФОП ОСОБА_1 на суму 2824321,58 грн. є оперативна інформація від 15.03.2018 № 596/14-29-21-03, яку отримано по телефону. Зокрема, в Акті перевірки наведено, що пояснення з приводу заданих питань ОСОБА_1 надавала на по телефону, але далі по тексту пояснень, саме там, де ОСОБА_1 , відмовляється від відносини з Підприємством в 2015 році, зафіксовано: «у документах, які пред`явили мені співробітники податкової міліції, підписи значаться не мої».

Відповідач у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 , на дату опитування проживає в м. Москва Російської Федерації, що, зі змісту відзиву, підтверджено письмовим поясненням матері та особисто ОСОБА_1 .

Одночасно в матеріалах перевірки та у відзиві відсутня інформація про кримінальне впровадження щодо фіктивності підприємницької діяльності ОСОБА_4 , відсутні посилання на протоколи допитів ОСОБА_4 та щодо вироку у кримінальній справі стосовно фізичної особи ОСОБА_4 відносно фіктивності її підприємницької діяльності.

Таким чином, суд зазначає, що Відповідач обґрунтував свої висновки не допустимими доказами.

Крім того, в Акті перевірки відповідача зазначено, що вказана ФОП ОСОБА_5 звітувала відносно отриманих доходів в сумі 2881909,00 грн. до контролюючого органу, сплачувала відповідні суми єдиного податку щодо здійснених господарських операцій з Позивачем.

В свою чергу, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.

Відповідачем в Акті перевірки та у відзиві вказано, що контролюючий орган не може підтвердити факт транспортування, отримання та оприбуткування ТМЦ з причини ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних. Однак, згідно змісту договору поставки від 02.01.2013 № 02/01/13/1, постачальник ФОП ОСОБА_1 , зобов`язується поставити товар своїм транспортом (п 1.1 договору), а також вказано про транспортні витрати за рахунок постачальника (п. 2.4 договору).

Крім того, слід звернути увагу на те, що товарно-транспортна накладна - це перш за все документ на перевезення, єдиний для всіх учасників транспортного процесу та визначений Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 із змінами (надалі-Правила перевезення №363), але не первинний документ.

За Правилами перевезення №363 до товарно-транспортної накладної пред`являються зовсім інші вимоги, ніж до видаткових накладних або будь- якого первинного документу, і перш за все вони стосуються ідентифікації учасників транспортного руху та їх ролі в ньому (перевізника, експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, водія); вантажу, (найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж); транспортного засобу (автомобіля (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіпу/напівпричіпу (марка, модель, тип, реєстраційний номер)); пунктів навантаження та розвантаження. Правилами перевезення №363 не вимагається визначення вартісного вимірника вантажу, необхідного для його бухгалтерського обліку.

До того ж, за позицією Верховного Суду, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно- транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду справа № 820/477/18, адміністративного провадження № К/9901/55969/18, справа №815/6105/17, адміністративне провадження № К/9901/56987/18.

Таким чином, та враховуючи, що Позивач не включав до витрат транспортних послуг від ФОП ОСОБА_1 , висновки Відповідача є необґрунтованими та протиправними щодо завищення витрат за рахунок не можливості підтвердження перевіркою факту отримання та оприбуткування товарів, зазначених у видаткових накладних без товарно-транспортних накладних.

Вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку встановлено статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" із змінами та доповненнями (надалі Закон про бухгалтерський облік №996). Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 за №168/704 (надалі - Положення №88), первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідачем в Акті перевірки не вказано, що складені первинні документи не відповідають вищевказаним нормам щодо їх складання.

Тобто, висновок Відповідача про завищення Підприємством витрат з придбання товарів за первинними документами, складеними ФОП ОСОБА_5 не доведено дійсними доказами та не підтверджено відповідною податковою інформацією.

Згідно доводів Відповідача та висновків акту перевірки причиною не визнання відповідачем витрат позивача щодо придбання товарів у ФОП ОСОБА_6 , на суму 1046832,00 грн. згідно Акту перевірки є службова записка від оперативного управління ГУ ДФС від 27.03.2018 №727/14-29-21-13, яку оформлено під час проведення перевірки Підприємства, за якою опитувана особа шляхом письмових пояснень повідомила, що вона відмовляються від того факту, що здійснювала підприємницьку діяльність та мала господарські відносини з Підприємством в 2015 році.

Так в Акті перевірки відповідачем вказано, що громадянкою ОСОБА_6 на адресу оперативного управління Головного управління ДФС у Миколаївській області надані пояснення, датовані 26.03.2018, при цьому до свого відзиву контролюючий орган додав копію пояснення ОСОБА_6 , датовані 26.03.2017. Як вбачається зі змісту цих пояснень, опитувана не пред`явила співробітнику оперативного управління ГУ ДФС у Миколаївській області жодного документу, який надав би можливість ідентифікувати та встановити її особу, про що свідчить запис в поясненнях «особу з слів встановлено» замість даних паспорту або іншого документу.

Таким чином, не зрозуміло, яку особу було опитано, що є підставою для визнання таких доказів не допустимими.

Крім того, згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як випливає з вище наведених норм, пояснення якоїсь невстановленої особи не можуть слугувати підставою для документальної перевірки. Не є вони й податковою інформацією в розумінні статті 16 Закону України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ «Про інформацію».

Також в Акт перевірки та інші докази в справі не містять інформації про кримінальне впровадження щодо фіктивності підприємницької діяльності ОСОБА_6 , відсутні посилання на протоколи допитів ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження, не має вироку стосовно фізичної особи ОСОБА_6 , відносно фіктивності підприємницької діяльності.

Актом перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_6 звітувала відносно отриманих доходів до контролюючого органу, сплачувала відповідні суми податку щодо здійснених господарських операцій з Позивачем.

Відповідач на час перевірки не мав претензій до первинних документів, не зазначав, що вони не відповідають нормам діючого законодавства щодо їх складання.

Таким чином, висновок Відповідача про завищення Позивачем витрат з придбання товарів за первинними документами, складеними ФОП ОСОБА_6 , не доведено дійсними доказами та не підтверджено відповідною податковою інформацією.

Верховний Суд в постанові від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17 (адміністративне провадження № К/9901/1349/170) вказав, що сам навіть факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану свого контрагента. |

Відповідачем при визначені повноти визначення доходів під час перевірки було досліджено всі товарні звіти за всіма торговими об`єктами позивача, в яких в повній мірі наведено інформацію та первинні документи щодо придбання та використання продуктів, придбаних у з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 , зокрема: товариний звіт, документи з придбання, використання- меню, меню-вимога на видачу продуктів.

Однак висновки Відповідача не відповідають дослідженим ним доказам та інформації, яка в них містилася.

Причиною не визнання відповідачем витрат щодо придбання позивачем послуг у у ТОВ «ТЕТРОС» (362350,50 грн.), ФОП ОСОБА_7 (16349,00 грн.) є позиція контролюючого органу, що в актах здачі-прийому робіт, маршрутних листах не зазначено ПІБ водія, посвідчення водія, транспортний засіб, час та місце навантажувальних - розвантажувальних операцій, відстань між пунктами, найменування вантажу, його вагу, тару, вартість, тощо, особу, яка супроводжувала вантаж, іншої інформації, в актах здачі-прийому робіт, маршрутних листах не зазначено ПІБ водія, посвідчення водія, транспортний засіб, час та місце навантажувальних - розвантажувальних операцій, відстань між пунктами, найменування вантажу, його вагу, тару, вартість, тощо, особу, яка супроводжувала вантаж, іншої інформації.

Нормами статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 за №168/704 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Жодний з наведених нормативних актів не передбачає наявність в первинному документі з придбання транспортних послуг інформацію щодо ПІБ водія, посвідчення водія, транспортний засіб, час та місце навантажувальних - розвантажувальних операцій, відстань між пунктами, найменування вантажу, його вагу, тару, вартість, тощо, особу, яка супроводжувала вантаж, якоїсь іншої інформації.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинні документи щодо господарських відносин з ТОВ «ТЕТРОС» (), складені у відповідності з вимогами, визначеними Законом про бухгалтерський облік №996 та Положенням №88, а саме, копії актів здачі-прийому виконаних робіт від ТОВ «ТЕТРОС», копії маршрутних листів до актів здачі-прийому виконаних робіт від ТОВ «ТЕТРОС», копії рахунків на оплату за постачання послуг з перевезення вантажів від ТОВ «ТЕТРОС», копія договору про надання транспортних послуг від 20.04.2016 №01/04/16 з ТОВ «ТЕТРОС» з додатками.

Як вбачається з матеріалів справи операції з поставки послуг на адресу Позивача з боку ТОВ « ТЕТРОС» та ФОП ОСОБА_7 спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, що підтверджено зокрема фінансовою та податковою звітністю.

Висновок відповідача про завищення позивачем витрат з придбання транспортних послуг за первинними документами, складеними TOB «ТЕТРОС» в сумі 362350,50 грн. та ФОП ОСОБА_7 16349,00 грн. є упередженою позицією контролюючого органу, не доведеною дійсними доказами та не підтвердженою відповідною податковою інформацією.

Крім того, згідно п. висновку експерта, (а.с. 77 Т.18) заниження доходів у рядку 02 декларації, а саме використання товарів та послуг від суб`єктів господарювання, які оформлені з порушенням чинного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 роки у сумі 4335785,0 грн-документально не підтверджується.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 № 1, від 15.05.2018 № 1 підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті з порушеннями норм чинного законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд надав оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №7, яким позивачу нарахована штрафна санкція в сумі 510,00 грн. за рахунок не включення до наданих до ДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум утриманого з них податку (ф.І-ДФ) виплачених доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар за період 01.01.2015 по 30.09.2017 та встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення Відповідачем спірного рішення №7 є висновок акту перевірки про порушення Позивачем п. 51.1 ст.51., пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, п.3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 № 4, в частині не включення до наданих до ДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум утриманого з них податку (ф. І-ДФ) виплачених доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар за період 01.01.2015 по 30.09.2017.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений р. IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність органам контролюючим та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та р. IV ПК України.

Відповідно до пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України - особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Одночасно, відповідно до пп. 177.8 ст. 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб`єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

ТУ ДФС України в своєму листі від 11.05.2017 N 125/6/99-99-13-01-01- 15/ІПК визначає, що копією документа, що підтверджує державну реєстрацію фізичної особи відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності, є витяг або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

Порядок надання відомостей з ЄДР регулюється ст. 11 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (зі змінами) (надалі - Закон N 755). Відомості, що містяться в ЄДР, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених Законом N 755, за їх надання стягується плата (п. 1 ст. 11 Закону N 755).

В вище згаданому листі ГУ ДФС України інформує, що першоджерелом відомостей щодо засновників юридичних осіб, реєстрації фізичних осіб фізичними особами - підприємцями є ЄДР, який ведеться відповідно до Закону N 755.

Як викладено далі в тому ж листі - роз`яснені ГУ ДФС України, на офіційному веб-сайті розпорядника ЄДР Міністерства юстиції України за адресою: https://usr.minjust.gov.ua, можна здійснити онлайн-пошук відомостей у ЄДР, який дає змогу отримати базову інформацію про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування.

В іншому своєму листі від 24.05.2017 р. N 353/6/99-99-13-02-03-15/ІГТК ГУ ДФС України вмотивовано поясняє, що з метою уникнення порушень чинного законодавства юридичній особі, яка має господарські відносини з фізичною особою - підприємцем, достатньо на дату виплати доходів

такому платнику мати інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач на момент виплати доходів своїм контрагентам мав вищеозначену інформацію з ЄДР та був обізнаний про їх державну реєстрацію фізичними особами-підприємцями.

З аналізу вищенаведених положень ПК України вбачається, що податкові агенти не мають законодавчих підстав для утримання податку з доходів, виплачуваних фізичним особам - підприємцям, крім випадку, коли буде встановлено, що відносини за цивільно - правовим договором фактично є трудовими.

Однак, в акті перевірки відповідача підтверджено, що особи, за якими Підприємством не відображено інформацію в формі 1ДФ, мають статус суб`єктів підприємницької діяльності.

Таким чином, при отриманні послуг та придбані товарів у фізичних осіб - підприємців в за період 01.01.2015 по 30.09.2017 Позивач діяв в межах норм ПК України, оскільки при взаємовідносинах з суб`єктами підприємницької діяльності воно не виступає в якості податкового агента, як наслідок не зобов`язане утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб за СПД, а отже, в податкових розрахунках форми 1-ДФ не мало було відображати доходи виплачені вказаним особам.

Крім того, штрафну санкції ГУ ДФС у Миколаївській області застосовано на підставі п.119.2 ст. 119 ПК України, однак, відповідно до п.119.2 ст. 119 ПК України штрафна санкція в розмірі 510,00 грн. застосовується за умов, якщо: податковий агент не подав, подав з порушенням встановлених строків, подав не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками суми утриманого з них податку, звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків; з одночасним виникненням умови, що такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Таким чином, не відображення в звіті доходів фізичним особам - підприємцям за надані послуги та реалізований товар за період 01.01.2015 по 30.09.2017 не призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тому спірне податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 №7-єпротиправним та підлягає скасуванню.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовних вимог, Позивач не просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 №7.

Однак за змістом позову обґрунтовує його протиправність та просить його скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

З огляду на викладене суд знайшов необхідним вийти за межі позовних вимог та оцінити правомірність податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №7, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 18324,0 грн., штрафні санкції в сумі 13506,56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Акту перевірки Відповідач дійшов висновку про порушення Позивачем ст. 163, пп. 164.1.2 п 164.1, пп. 164.2.11, пп. 164.2.17, пп. 164.2.20, п 164.2 ст. 164, п 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст. 168, пп. 170.9.1 п 170.9 ст. 170, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме неутримання та неперерахування податку на доходи фізичних осіб із сум, виплачених працівнику у вигляді зарплати, громадянам у вигляді інших доходів, додаткового блага, коштів, виданих під звіт та своєчасно неповернутих та за рахунок невірного застосування ставок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, чим занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 18324,0 грн.

Згідно акту перевірки та додатків №№ 10, 11 до нього, Відповідач стверджує про заниження Позивачем податку на доходи фізичних осіб, виплачених (нарахованих) за оренду транспортних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , нарахування заробітної плати ОСОБА_12 , суми доходів (додаткового блага), виплачених по касі без підтверджуючих первинних платіжних документів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Акті перевірки, додатки до нього не містить документальних підтверджень щодо фактичного проведення Підприємством виплат (нарахувань) доходів за оренду транспортних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , нарахування заробітної плати ОСОБА_12 , суми доходів (додаткового блага), виплачених по касі без підтверджуючих первинних платіжних документів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відсутні також вказання в Акті перевірки та у відзиві, якими саме бухгалтерськими проводками відображено проведення виплат (нарахування) доходів вищевказаним фізичним особам.

Основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки) визначено в Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами із змінами і доповненнями, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України № 727 від 20.08.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за N 1300/27745 (надалі - Порядок № 727).

Нормами пп. 2, 4 п. 4 розділу III Порядку № 727 визначено необхідність у разі встановлення перевіркою порушень за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, та, окрім іншого, зазначити первинні документи, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

В випадках відсутності документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки Порядком № 727 вимагається зазначити переліки таких документів, а у разі відмови посадових осіб платника податків надати документи або копії документів посадовій особі контролюючого органу, така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, при цьому факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи Акт перевірки не наведено первинні документи, або доводи, що свідчать про відсутність таких документів або про факт відмови надання їх перевіряючим, як того вимагає Порядок № 727.

Слід зауважити, що результати документальних планових виїзних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, узагальнюються та відображаються згідно Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.06.2017 № 396 (надалі - Методичні рекомендації).

Згідно пп. 5.1.1 підрозділу 5.1 розділу 5 Методичних рекомендацій, будь- який висновок акта перевірки щодо оцінки повноти та своєчасності виконання платником зобов`язань перед бюджетом, дотримання вимог іншого законодавства має грунтуватись на визначених статтею 83 ПКУ належних та допустимих доказах, отриманих безпосередньо від платника податків, а також з інших джерел у встановленому законом порядку. Доведення правомірності висновків перевірки повинно бути переконливим, логічним, аргументованим. Відображення в акті перевірки необгрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджуючих доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб платника податків при оформленні встановлених порушень не допускається.

Згідно підпункту «г» пп. 5.1.2 підрозділу 5.1 розділу 5 Методичних рекомендацій, з метою забезпечення належної доказовості висновків за кожним відображеним в описовій частині акта (документальної перевірки фактом порушення в обов`язковому порядку необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та інші докази, що підтверджують наявність факту порушення. У випадку якщо факти, які викладаються в акті (довідці) перевірки, потребують наявності інформації про розрахунки, такі дані рекомендовано викласти в редакції, яка виключає будь-які можливості щодо неоднозначного розуміння обставин їх проведення та засобів здійснення платежу.

Таким чином, контролюючим органом в Акті перевірки та в Додатках до нього не наведено первинних документів як доказів, які би вказували на фактичне проведення виплат (нарахувань) доходів фізичним особам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , не наведено регістрів бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій щодо проведення таких виплат (нарахувань) доходів цим особам.

Фактично ці ж доводи стосуються і податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №7, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з військового збору в сумі 7152,30 грн., штрафні санкції в сумі 5254,51 грн. судом встановлено таке.

Відповідач визначив, що Позивачем допущено порушення п. 16 Підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме не нарахування, неутримання та неперерахування військового збору із сум, виплачених працівнику у вигляді зарплати, громадянам у вигляді інших доходів, додаткового блага, коштів, виданих під звіт та своєчасно неповернутих та за рахунок невірного застосування ставок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 30.09.2017, чим занижено військовий збір на загальну суму 7152,30 грн.

Згідно Акту перевірки та додатків №№ 12, 13 до нього Відповідачем зазначено, що Підприємством не утримано та не перераховано військовий збір із сум, виплачених ОСОБА_12 у вигляді заробітної плати; із сум отриманих під звіт, не підтверджених документально та не повернутих у встановлені законодавством строки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ; із сум, виплачених громадянам у вигляді інших доходів (орендної плати) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Слід зазначити, що згідно п. 16.1 Підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, тобто фізичні особи, які отримують доходи та податкові агенти, а об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Однак суми отримані під звіт, не підтверджені документально та не повернуті у встановлені законодавством строки, як це визначено Відповідачем не визначається в якості підстави для нарахування військового збору, що вже було зазначено судом вище.

Також, Відповідач обґрунтовує порушення Позивачем ст. 163, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п.176 ст. 176 ПКУ в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб тим, що Підприємством неправомірно виплачені кошти по авансовому звіту від 26.05.2017 ОСОБА_20 в сумі 1699,00 грн. на підставі товарного чеку - 000014 від 12.05.2017 від ФОП ОСОБА_23 з причини: без надання фіскального чеку РРО встановленої форми.

На думку контролюючого органу Підприємством порушено вимоги п.3.1., п.3.2. гл.3 Положення №637, а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжних документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів.

Однак, відповідно до ст. 2 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі - Закон № 265/95-ВР) розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Наданий до звіту товарний чек є достатньою підставою для здійснення відшкодування коштів, так як він є розрахунковим документом встановленої форми та містить всі необхідні обов`язкові реквізити, про що зазначено самим Відповідачем на сторінці 76 акту перевірки.

Таким чином, Позивачем не порушувались норми ст. 163, п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 «а» п.176 ст. 176 ПК України, тому що по - перше, контролюючим органом не наведено в Акті перевірки доказів проведення готівкових операцій по авансовому звіту від 26.05.2017 з ОСОБА_20 в сумі 1699грн., тобто не наведено доказів виплати доходів, а по-друге, наданий до авансового звіту розрахунковий документ встановленої форми містить всі необхідні обов`язкові реквізити, є достатньою підставою для відшкодування коштів працівникові у разі проведення такого відшкодування, і тому не є додатковим благом та не підлягає включенню до складу загальних місячних оподаткованих доходів працівника.

Крім того, Позивач не вправі вимагати від інших суб`єктів господарювання дотримання законодавства. Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95-ВР, а саме, проведення готівкових розрахунків без РРО, повинно нести ФОП ОСОБА_23 , яке його допустило.

Також згідно акту перевірки, Позивачем неправомірно виплачені кошти ОСОБА_21 по авансовому звіту від 31.07.2017 в сумі 353,05 грн. на підставі фіскального чеку РРО ФН № від 01.08.2017 з причини наявності розрахункового документа, датованого 01.08.2017.

Позивач зауважив, що в даному випадку має місце лише помилкове зазначення дати складання авансового звіту саме 31.07.2017, замість потрібної дати - 01.08.2017, та відображення витрат в бухгалтерському обліку в іншому періоді, що не спричиняє заниження оподаткованих доходів працівника, однак дане зауваження не було взято до уваги Відповідачем.

Як вбачається з пояснень Позивача та підтверджено матеріалами справи відшкодування коштів Позивачем здійснено на підставі фіскального чека, що є розрахунковим документом встановленої форми та містить всі необхідні обов`язкові реквізити, про що зазначено на сторінці 76 акту перевірки.

Таким чином, відшкодування коштів в сумі 353,05 грн. ОСОБА_21 здійснено на підставі розрахункового документа встановленої форми, що містить всі необхідні обов`язкові реквізити, і тому не є додатковим благом та не підлягає включенню до складу загальних місячних оподаткованих доходів працівника.

Також, Відповідач дійшов висновку, що Позивачем неправомірно виплачені кошти по авансовим звітам ОСОБА_18 в сумі 1330,00грн., ОСОБА_13 в сумі 6377,00 грн., ОСОБА_15 в сумі 227,00 грн. ОСОБА_16 в сумі 1800,00 грн., ОСОБА_17 в сумі 2760,00 грн., ОСОБА_24 сумі 894,00 грн. на підставі рахунків за послуги таксі з тієї причини, що розрахункові документи встановленої форми, що підтверджують плату покупцем готівкових коштів відсутні.

Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Підприємством відшкодовано працівнику кошти, витрачені на оплату послуг таксі, при цьому підтвердженням витрачання коштів підзвітною особою є рахунки, що містять дату проведення операції, суму та підпис водія, що підтверджує сплату.

Нормами статті 9 Закону № 265/95-ВР визначено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема, при наданні послуг фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Крім того як вже зазначалось Позивач не є фіскальним органом, тому не вправі вимагати від інших суб`єктів господарювання дотримання законодавства. Відповідальність за можливі порушення вимог Закону №265/95-ВР, а саме проведення готівкових розрахунків без РРО, повинен нести надавач послуг таксі.

На підставі вищевикладеного, Позивач не допустив порушень ст. 163, пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п.176 ст. 176 ПК України, тому що відшкодування коштів підзвітним особам здійснені на підставі письмових документів, які підтверджують сплату коштів, і тому не є додатковим благом та не підлягають включенню до складу загальних місячних оподаткованих доходів працівників.

Крім того, Відповідачем неправомірно визначено штрафні санкції у подвійному та у потрійному розмірах у повідомленні- рішенні, а саме нарахування штрафів у розмірі 25% за перший і 50% за другий а після 75% за третій та всі наступні виявлені в одному Акті перевірки випадки порушення.

Положеннями п. 127.1 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25% суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50% суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75% суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Тобто вищенаведені положення ПК України передбачають накладення штрафу в розмірі 50% та 75% у випадку повторності здійснення правопорушення, передбаченого п. 127.1 ПК України.

Як видно із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, контролюючий орган застосував штрафи у розмірі 25% до одного випадку, у розмірі 50% до другого випадку, у розмірі 75% третього випадку та всіх послідуючих випадків встановленого ним заниження податку. Тобто контролюючий орган в одному Акті перевірки зафіксував і перше, і повторне, і всі наступні порушення та не звернув увагу на триваючий характер даного порушення

Слід зауважити, що підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50 % та 75%) застосовуються не за сам факт виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення діянь та обставин, передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України. Таке ж твердження міститься у відповіді на запитання 1 Узагальнюючої податкової консультації з питань забезпечення єдиного підходу до застосування штрафних санкцій, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 22.11.2012 № 1046.

Згаданими положеннями, зокрема, п. 54.3.5 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у випадку якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених ПК України, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Такий самий підхід застосовується в Узагальнюючій податковій консультації з окремих питань застосування штрафних санкцій за порушення норм ПК України, затвердженій наказом ДПСУ від 06.07.2012 №592 (запитання 1), де щодо іншої штрафної норми про повторність зазначено, що повторним порушенням, за яке передбачено штраф, буде вчинення порушення платником податків незалежно від виду податку, за яке до такого платника протягом року вже було застосовано штраф та у період до одного року винесено податкове повідомлення-рішення.

Тобто підвищені розміри штрафів (50% та 75%) застосовуються лише у випадках якщо за аналогічні правопорушення вже було контролюючим органом застосовано штрафні санкції шляхом складання податкового повідомлення-рішення, що, до речі, підтверджується вищевказаними податковими консультаціями.

Крім того, у листі ДФС України від 19.11.2015 р. № 11059/С/99-99-10-03-02-14 щодо штрафів за п. 127.1 ПК України зазначається: «Зазначена стаття застосовується до платників податків, які не здійснили нарахування, утримання та/або сплату податку та до податкових агентів, які не здійснили нарахування, утримання та/або сплату (перерахування) до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Крім того, передбачений п. 127.1 ст. 127 ПК України розмір штрафної санкції диференційований залежно від повторності визначення суми податкового зобов`язання з цього податку. При цьому ознаки повторності виникають в тому випадку, коли визначення контролюючим органом податкового зобов`язання відбувається після того, як протягом останніх 1095 днів контролюючим органом вже було вчинено дії з визначення податкового зобов`язання стосовно одного і того самого платника податків».

Таким чином, за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої ПКУ та іншими законами України.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № 7 та податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № 7 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №1, яким позивачу визначені відповідачем штрафні санкції в сумі 346612,12 грн, в частині порушення норм готівкового обігу судом встановлено таке.

У відзиві відповідач наводить про визначені за наслідками перевірки наступні порушення Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 із змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2015 за №40/10320 (надалі-Положення №637): п. 2.6 Положення №637, а саме: не оприбуткування 22.05.2015 у касі готівки в сумі 50000,0 грн., отриманої з установи банку; п. 2.11 гл.2 Положення №637, а саме: видача готівкових коштів під звіт на загальну суму 313005,23 грн. без звітування підзвітними особами у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми; використання взятих з каси під звіт сум готівки на загальну суму 8078,68 грн. з порушенням встановлених термінів; п.3.1, 3.2 гл.З Положення №637, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, що додаються до звітів про використання коштів на відрядження або під звіт на суму 16341,20 грн.

Щодо порушення п. 2.6 глави 2 Положення №637 в частині не оприбуткування 22.05.2015 з установи банку, відповідачем в додатку № 19 до Акту перевірки визначено опис копій документів, які ними було отримано в ході перевірки, зокрема, виписки банку від 21.05.2015 та від 22.05.2015, листи касової книги від 21.05.2015 та від 22.05.2015, прибутковий касовий ордер від 21.05.2015, корінець чеку для отримання готівки ЛИ3151414.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2015 за чеком для отримання готівки ЛИ3151414 було знято готівкові кошти в сумі 50000,00 грн.

21.05.2015 оформлено прибутковий касовий ордер від 21.05.2015 № 34009 та в касову книгу від 21.05.2015 внесено запис про оприбуткування коштів на підставі документа 34009.

21.05.2015 вказані кошти були витрачено на виплату заробітної плати (видатковий касовий ордер 189).

Згідно матеріалів справи, інших операцій по отриманню готівки з банку в сумі 50000,00 грн. за період з 21.05.2015 по 22.05.2015 не відбувалось, про що свідчать банківські та касові документи, в повному обсязі надані перевіряючим контролюючого органу.

Під час перевірки та оскарження її результатів Позивач наголошував, що АТ «УкрСиббанк» не відобразив зняття готівкових коштів в сумі 50000,00 грн. в банківській виписці 21.05.2015, а відобразив 22.05.2015, однак це не було прийнято до уваги Відповідачем.

Крім цього, відповідно до пункту 10 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 N 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за N 790/19528 (зі змінами) (далі - Інструкція N 174), вказано, що банк згідно із цією Інструкцією, вимогами законодавства України та з урахуванням переліку касових операцій зобов`язаний розробити і затвердити внутрішні положення (інструкції) про організацію роботи щодо здійснення касових операцій, у яких слід визначити, зокрема, порядок роботи операційної каси в операційний та післяопераційний час.

В п. 1.13. розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції №174 вказано, що у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час". Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Готівкові кошти Позивачем отримано з рахунку в післяопераційний час банку, тому банк і відобразив вказану операції 22.05.2015.

Таким чином, Позивачем не було допущено порушення п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 тому, що, як вказано вище, уся готівка, що надходила до каси 21.05.2015 року своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбуткована. Оприбуткування готівки в касі в повній сумі її фактичних надходжень відображено у касовій книзі 21.05.2015 року на підставі прибуткового касового ордеру від 21.05.2015 року.

Щодо порушення п.3.1, 3.2 гл.З Положення №637, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, що додаються до звітів про використання коштів на відрядження або під звіт на суму 16341,20 грн., відповідачем зазначено, що Позивачем Підприємством начебто було порушено вищевказані п.3.1,3.2 гл.З Положення №637, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, що додаються до звітів про використання коштів на відрядження або під звіт на суму 16341,20 грн. та наводять деякі окремі випадки встановлених на їх думку порушень. Всі випадки «порушень» перевіряючи наводять в Додатку № 14 до Акту перевірки (аркуш 98 Акту перевірки).

Судом вже висловлено з цього приводу висновки, які також стосуються застосування штрафних санкцій, визначених в податковому повідомлені-рішені від 15.05.2018 №7, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 18324,0 грн., штрафні санкції в сумі 13506,56 грн., в тому числі з коштів, виданих під звіт та своєчасно неповернутих та за рахунок невірного застосування ставок податку на доходи фізичних.

Наведені в Акті перевірки та в Додатку №14 до нього документи (звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт) та кореспонденції рахунків вказують тільки на факт своєчасного звітування підзвітною особою, як того вимагає діюче законодавство. Але контролюючим органом чомусь на підставі тільки цих звітів здійснюються зауваження в Акті перевірки про встановлення випадків проведення готівкових розрахунків.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо протиправності висновку Відповідача про порушення Підприємством п.3.1, 3.2 гл.3 Положення №637 тому, що контролюючим органом не наведено в Акті перевірки доказів проведення готівкових розрахунків по авансовим звітам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_22 .

Обставини виплати коштів по авансовому звіту від 31.07.2017 ОСОБА_21 в сумі 353,05 грн. на підставі фіскального чеку РРО ФН від 01.08.2017 з причини наявності розрахункового документа, датованого 01.08.2017, також раніше були досліджені та суд надав їм оцінку.

Таким чином, факт порушення п.3.1, 3.2 гл.3 Положення №637 не знайшов свого підтвердження.

З огляду на викладене повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також судом надано оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №1, яким відповідачем визначені штрафну санкцію в сумі 1,00 грн. в частині порушення законодавства в сфері РРО; податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №1, яким відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 17000,00 грн. за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів; податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №01, яким збільшено суму грошового зобов 'язання з акцизного податку на суму 197,24 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 49,31 грн.; податкового повідомлення-рішення від 15.05.2018 №1, яким застосовано штрафні санкції в сумі 170,00 грн.

Так, Відповідач вважає, що Позивачем допущено наступні порушення:

· п. 1, п. 2 ст. З Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - проведення розрахункової операції в сумі 10000,0 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції;

· ст. 15 Закону України від 19.12.1995 N 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

· - пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, пп.213.1.9 п. 213.1 ст. 213, пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПКУ в частині заниження суми акцизного податку та неподання підприємством декларації з акцизного податку за травень 2016 року.

Щодо порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 N 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закону № 481/95-ВРсуд зауважує про таке.

В якості здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями контролюючим органом визначено частування коньяком та горілкою ветеранів підчас проведення фуршету з нагоди вшанування ветеранів на честь 9 травня в їдальні № 1 Миколаївського міськвиконкому (м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20).

Згідно матеріалів справи, Позивачем 06.05.2016 були придбані напої на суму 3944,72 грн., серед яких були коньяк та горілка, і які були використані для частування ветеранів під час проведення фуршету з нагоди урочистого свята 09.05.2016.

Однак, Підприємством під час проведення перевірки надані письмові пояснення контролюючому органу, що фуршет проведений 09.05.2016 з нагоди вшанування ветеранів на честь 9 травня проводився з ініціативи та за рахунок фінансування Миколаївського міськвиконкому. За фуршет на Миколаївський міськвиконком провів фінансування Підприємству станом на 13.05.2016 в сумі 10000,0 грн., про що свідчить прибутковий касовий ордер № 047446 від 13.05.2016, решта в сумі 4999,68 грн. не має бути сплачена саме тому, що горілчані вироби без ліцензії заборонено реалізовувати.

Слід зазначити, що Закон № 481/95-ВР визначає роздрібну торгівлю як діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування (стаття 1 Закону № 481/95-ВР).

Таким чином, Підприємством частування для ветеранів у вигляді фуршету з нагоди 9 травня алкогольними напоями не є операцією з продажу товарів та ніяк не можливо визначити як здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Тобто, фактично Підприємством здійснювався основний вид діяльності, передбачений КВЕД, а саме постачання готових страв (КВЕД _52.29).

Частина 4 статті 17 Закону № 481/95-ВР визначає, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї ж статті 17, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Міністерство доходів і зборів було ліквідоване за рішенням Кабінету Міністрів (Постанова Кабінету Міністрів від 1 березня 2014 року № 67 «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів»). Контролюючі органи є органами державної фіскальної служби, підпорядкованими Міністерству фінансів, а не неіснуючому Міністерству доходів і зборів.

З огляду на викладене податкове повідомлення- рішення в частині застосування штрафної санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 17000,0 грн. на підставі абзацу 5 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР є протиправним.

Таким чином, Позивачем не порушено статті 15 Закону № 481/95-ВР, тому що підготовку та організацію частування ветеранів під час фуршету з нагоди вшанування ветеранів на честь 9 травня, проведеного з ініціативи та за рахунок фінансування міської влади в особі Миколаївського міськвиконкому, не можливо визначити як діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що потребувала ліцензії. За такого, відсутні підстави та повноваження для нарахування штрафних санкцій у сумі 17000,0 грн., передбаченої абзацем 5 частини II статті 17 Закону № 481/95-ВР.

Щодо порушення Позивачем п. 1, п. 2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі - Закон № 265/95-ВР), а саме проведення розрахункової операції в сумі 10000,0 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, судом встановлено таке.

Згідно із Законом N 265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Як вже встановлено судом Позивачем було організовано частування ветеранів під час фуршету з нагоди вшанування ветеранів на честь 9 травня, проведеного з ініціативи та за рахунок фінансування міської влади в особі Миколаївського міськвиконкому. Тобто Підприємство не здійснювало реалізації товарів, не приймало коштів від покупців, не виконувало інших дій, які б дали змогу контролюючому органу визначити частування ветеранів з нагоди 9 травня як розрахункову операцію згідно вимог Закону N 265/95-ВР.

Таким чином, порушення Позивачем п. 1 ст. 3 Закону N 265/95- ВР не мало місця, тому складення Відповідачем податкового повідомлення-рішення на підставі абз.5 ч.2 ст. 17 Закону №265/95-ВР-є протиправним.

Також, Відповідачем в Акті перевірки визначено в якості об`єкту та бази оподаткування акцизним податком вартість алкогольних напоїв, якими пригостили ветеранів підчас проведення фуршету з нагоди вшанування ветеранів на честь 9 травня в їдальні № 1 Миколаївського міськвиконкому (м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20).

Згідно матеріалів спарви, що не заперечується сторонами, Позивачем 06.05.2016 були придбані алкогольні напої на суму 3944,72 грн., які були використані для частування ветеранів під час проведення фуршету з нагоди урочистого свята 09.05.2016.

Однак, відповідно до пп. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 ПК України платником акцизного податку визначено особу - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Об`єктом оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України).

Згідно з пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України.

Пунктом 216.9 ст. 216 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України від 06 липня 1995 року N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", зі змінами та доповненнями (далі - Закон N 265), для безготівкових розрахунків - дата оформлення розрахункового документа на суму проведеної операції, який підтверджує факт продажу, а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар.

Згідно з абзацом четвертим ст. 2 Закону N 265 розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Оскільки частування ветеранів під час проведення Підприємством фуршету з нагоди 9 травня не підпадає під визначення реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, то у Підприємства, яке не здійснювало реалізацію алкогольних напоїв, відсутній об`єкт оподаткування акцизним податком з роздрібної торгівлі.

Таку точку зору викладено й в листі ДФС України від 14.03.2017 N 5091/6/99-99-12-03-03-15 та й у загальному інформаційно-довідковому ресурсі ДФС «ЗІР» від 07.06.2017.

Враховуючи Відповідач необгрунтовано дійшов висновку про наявність порушення КВП по організації харчування у навчальних закладах пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, пп.213.1.9 п. 213.1 ст. 213, пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України в частині заниження суми акцизного податку та неподання підприємством декларації з акцизного податку за травень 2016 року.

З огляду на викладене скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № 1, № 1, № 1, № 1 є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності прийнятих ним 15.05.2018 №1, №1, №1,№ 1, №1, №1, №1, №1, №7, №7, №7, №1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Сплачений Позивачем платіжним дорученням №5578 від 07.08.2018 року судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах (вул. Генерала Карпенка, 49, м.Миколаїв,54038 ЄДРЮОФОП 05475854) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв,54001 ЄДРЮОФОП 39394277) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №1.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

7. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

8. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

9. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

10. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

11. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

12. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

13. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 15.05.2018 року №.

14. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001 ЄДРЮОФОП 39394277) на користь Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах (вул. Генерала Карпенка, 49, м.Миколаїв,54038 ЄДРЮОФОП 05475854) судові витрати в розмірі 22092,51 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Мельник