Справа № 640/8122/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження

01 лютого 2021 року м. Київ № 640/8122/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до третя особаКабінету Міністрів України (01008, м.Київ, вулиця Грушевського, 12/2) Міністерство охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )
про визнання протиправною та скасування постанови №211 від 11.03.20 в частині пунктів 1, 2,

за участю :

представник позивача: Вангородська Г.І.

представник відповідача: Бігдан А.В

представник третьої особи-1: Дяк Ю.М.

третя особа-2: не прибув

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи Міністерство охорони здоров`я України, ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови №211 від 11.03.20 в частині пунктів 1, 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Представник Кабінету Міністрів України надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що в даній справі відсутній предмет спору та будь-яке можливе порушення прав позивача, а відтак справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що відсутній спір, який може бути розглянуто в судовому порядку. Крім того, на переконання відповідача, у позивача відсутнє право та/або законний інтерес, відновлення чи захист якого може буи здійснено в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти поданого клопотання заперечив, вказавши, що підстави для закриття провадження відсутні.

Представник Міністерства охорони здоров`я України підтримав позицію відповідача та просив провадження закрити.

Вирішуючи клопотання по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пунктів 18, 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Враховуючи наведені вище положення Кодексу адміністративного судочинства України та ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржуване рішення підпадає під поняття нормативно-правового акту, оскільки містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), стосується всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування.

Частинами 2, 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вимогами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі та приходить до висновку, про відмову в задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 2, 238, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про закриття провадження в справі №640/8122/20 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили негайно після її підписання.

Суддя А.Б. Федорчук