Справа № 420/10183/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про стягнення компенсації за додаткові оплачувані відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію за додаткові відпустки у зв`язку з навчанням в сумі 42213,77 грн, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні - на час ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 13.10.2017 по 01.07.2020 вона працювала в Білгород-Дністровській районній державній адміністрації. При розрахунку при звільненні виявилось, що відповідачем позивачу не виплачено компенсацію за додаткові оплачувані відпустки з 19.02.2019 по 16.02.2020 (підготовка та захист дипломної роботи), з 17.02.2020 по 29.02.2020 (підготовка та складання державних іспитів (атестації)). Позивач зазначає, що завчасно подавала заяви про надання відпусток та вважала (очікувала), що такі відпустки їй надавалися. Однак офіційно відповідачем не було повідомлено позивача про результати розгляду її заяв від 19.12.2020 та від 03.02.2020 протягом часу з 02.03.2020 по дату звернення до суду. На підставі ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відтак, позивач вважає порушеними свої права та інтереси, що зумовило її звернутися за судовим захистом.

Ухвалою судді від 23.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 21.12.2020 постановлено розглядати справу за правилам загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначити на 11.01.2021 о 12:00 годині; витребувано від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації копії всіх наявних у відповідача доказів, з приводу яких подано позов, а також всі накази щодо ОСОБА_1 з питань надання їй додаткових оплачуваних відпусток для складання державних іспитів (атестації) та на період підготовки та захисту дипломної роботи; облік робочого часу зазначеного працівника в періоді з 01.12.2019 по 29.02.2020; довідку про нараховані та виплачені кошти працівнику за періоді з 01.12.2019 по 29.02.2020.

28.12.2020 до суду від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що з 05.03.2019 по 02.07.2020 позивач займала посаду державної служби - начальника відділу з питань управління персоналом апарату Білгород-Дністровської районної державної адміністрації і при звільненні позивача згідно наказу від 01.07.2020 № 46/к-2020 з працівником було здійснено повний розрахунок відповідно до вимог ст. 83 КЗпПУ, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 87 Закону України «Про державну службу». Відповідне звернення позивача щодо відпустки було своєчасно розглянуто та надано відповідь про неможливість її задоволення, оскільки на момент надходження заяви дата початку відпустки сплинула (кінець робочого дня 20.12.2019). Також до заяви було додано неналежно оформлений документ, що підтверджує її виклик до ВНЗ та настання періоду для підготовки та захисту дипломної роботи, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 216 КЗпПУ. Також відповідно до табелю робочого часу, позивач перебувала на роботу з 19.12.2019 по 20.12.2019 та про необхідність надання відпустки з 19.12.2019 не заявляла.

26.12.2019 до райдержадміністрації надійшла чергова заява ОСОБА_1 про надання додаткової відпустки у зв`язку із навчанням з 19.12.2019 по 16.02.2020, до неї було додано оригінал довідки-виклику. В зв`язку з тим, що заява надійшла після спливу дати початку відпустки, зазначеної у ній, і 19 та 20 грудня 2019 р. працівник була на роботі, задовольнити зазначену заяву було неможливо. Крім того, як вбачається з поштового відправлення, відповідна заява була надіслана до райдержадміністрації в день початку бажаної відпустки 19.12.2019, що також унеможливлювало її задоволення, оскільки для перебування у відпустці з 19.12.2019 оформити її надання слід завчасно, узгодивши дату її початку з суб`єктом призначення (роботодавцем), як то передбачено ст. 10 Закону України «Про відпустки». Для узгодження дати надання відпустки за результатами розгляду даної заяви, райдержадміністрацією підготовлено та направлено на адресу ОСОБА_1 відповідь (лист від 27.12.2019 № 01-20/457) із зазначенням підстав відмови та запропоновано надати до райдержадміністрації заяву про відпустку завчасно до дати початку відпустки.

Узгодити дату початку відповідної відпустки з ОСОБА_1 райдержадміністрація не мала можливості, оскільки на листи райдержадміністрації ОСОБА_1 не відповідала, безпосередньо про узгодження дати початку відпуски до райдержадміністрації не зверталася. Крім того, 03.01.2020 до райдержадміністрації надійшла чергова заява працівника про те, що вона наполягає у визначенні дати початку відповідної відпустки - 19.12.2019. Таким чином, працівник самостійно визначила дату початку відпустки, не узгодивши з райдержадміністрацією, що суперечить вимогам законодавства про відпустки.

Згідно довідки-виклику, працівник викликалася для підготовки дипломної роботи з 16.12.2019, однак заяву про відпустку ОСОБА_1 надала лише 20.12.2019, дату початку відповідної відпустки працівник визначила на власний розсуд і не погодивши надання відпустки з суб`єктом призначення, не ознайомившись з відповідним наказом про її надання, залишила роботу самовільно за відсутності належно оформленого документу, що свідчить про самовільне використання працівником відпустки без погодження з роботодавцем.

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на роботі в січні 2020 року (з 02.01.2020 по 17.01.2020) 20.01.2020 відповідно до наказу т.в.о. керівника апарату від 20.01.2020 № 8/А-2020 було порушено дисциплінарне провадження з метою з`ясування причин відсутності працівника на роботі. За результатами дисциплінарного провадження ОСОБА_1 не була притягнута до дисциплінарної відповідальності в зв`язку з її відсутністю на роботі протягом часу дії дисциплінарного провадження, оскільки це суперечило п. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» та могло призвести до порушення гарантій державного службовця під час дисциплінарного провадження, та в зв`язку з неможливістю відібрати пояснення у працівника про причини його відсутності на роботі, згідно п. 6 ч. 2 ст. 73 зазначеного Закону.

Про порушення дисциплінарного провадження ОСОБА_1 була поінформована листом райдержадміністрації з копією відповідного наказу рекомендованим поштовим відправленням на адресу місця проживання та за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, в порядку ст. 9-1 Закону України «Про державну службу». Працівника запрошували на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень стосовно порушеного провадження, відповідне запрошення було надіслано рекомендованим листом на адресу місця проживання та доведено до ОСОБА_1 за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку (копії відповідних документів додаються). Однак на засідання дисциплінарної комісії вона не з`явилась, про причини своєї відсутності не повідомляла, письмові пояснення до комісії та до райдержадміністрації про причини своєї відсутності на роботі не надала.

Стосовно відсутності працівника в інші дні січня 2020 року, то відповідно до табелю обліку робочого часу за січень 2020 р. та листка тимчасової непрацездатності серія А Я Ж № 421006 ОСОБА_1 в період з 22.01.2020 по 31.01.2020 перебувала в стані тимчасової непрацездатності (режим амбулаторний), райдержадміністрацією працівнику за вказаний період здійснені відповідні нарахування (докази додаються).

З метою з`ясування причин відсутності працівника на роботі здійснено виїзди працівниками райдержадміністрації за адресою місця проживання ОСОБА_1 (акти відсутності працівника за адресою місця проживання від 17.01.2020р., 20.01.2020р.). За результатами виїздів за адресою місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 до представників райдержадміністрації ніхто не вийшов. Сусіди повідомили, що ОСОБА_1 щоранку супроводжує дітей до навчальних закладів, а сама прямує до місця роботи. Крім того, на адресу місця проживання працівника райдержадміністрацією надсилалися рекомендовані листи з приводу надання пояснень про причини відсутності на роботі (листи від 08.01.2020, 14.01.2020, 21.01.2020), копії, до даються. Відповіді на листи райдержадміністрації від ОСОБА_1 не надходили.

В лютому 2020 року працівниками райдержадміністрації здійснено виїзд за адресою місця проживання працівника, але до комісії знову ніхто не вийшов, а згідно пояснень сусідів їх сусідка ОСОБА_1 перебуває на роботі (акти від 03.02.2020р., 04.02.2020р.).

14.02.2020 ОСОБА_1 з`явилась до райдержадміністрації, то надавати пояснення про причини своєї відсутності на роботі протягом січня-лютого 2020 р. відмовилася (акт від 14.02.2020).

В той же день ОСОБА_1 було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення в зв`язку зі змінами в структурі та скороченням штатної чисельності працівників райдержадміністрації, від отримання якого вона також відмовилася.

22.11.2019 розпорядженням Одеської облдержадміністрації № 1394/А-2019 «Деякі питання оптимізації структури районних державних адміністрацій Одеської області» доведено граничну чисельність районних адміністрацій області, згідно якого гранична чисельність Білгород-Дністровської райдержадміністрації складає 64 особи, замість попередньої чисельності, яка складала 115 осіб. Починаючи з грудня 2019 року в райдержадміністрації відбувався процес скорочення чисельності та штату державних службовців, в зв`язку з затвердженням нової структури та штатного розпису.

На виконання зазначеного розпорядження 05.12.2019 райдержадміністрацією затверджено структуру та граничну чисельність працівників відповідно до розпорядження № 285/А-2019 «Про структуру та граничну чисельність працівників структурних підрозділів Білгород-Дністровської районної державної адміністрації».

Всіх працівників попереджали про наступне вивільнення в зв`язку зі скороченням посад, однак попередити ОСОБА_1 виявилося неможливим у зв`язку з її відсутністю на роботі, а попередження про наступне вивільнення, направлені поштовим відправленням ОСОБА_1 повернулося на адресу райдержадміністрації.

02.03.2020 ОСОБА_1 з`явилася на роботі, вимоги т.в.о. керівника апарату щодо надання пояснень з приводу причин своєї відсутності ігнорувала, жодних пояснень не надавала (акти від 02.03.2020, 05.0.3.2020). Причини невиплати коштів за дні відсутності на роботі ОСОБА_1 після виходу на роботу та до моменту звільнення не з`ясовувала, з відповідними листами не зверталася.

Таким чином, райдержадміністрацією з метою з`ясування причини відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом січня-лютого 2020 року вживалися всі можливі заходи, однак ОСОБА_1 ігнорувала листи райдержадміністрації, звернення дисциплінарної комісії, вимоги керівника державної служби та не повідомляла про причини своєї відсутності на роботі, порушуючи законодавство про державну службу. Так, згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 8 закону України «Про державну службу» основними обов`язками державного службовця є дотримання Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки.

Про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі з 17.02.2020 по 29.02.2020 райдержадміністрації відомо не було. Заява про надання відпустки з 17.02.2020 по 29.02.2020 від ОСОБА_1 до райдержадміністрації не надходила. В підтвердження зазначених доводів до відповіді на заперечення райдержадміністрації додано оригінали довідок від 15.01.2021р. про те, що заява ОСОБА_1 про відпустку з 17.02.2020 по 29.02.2020, про яку йде мова у позові, до райдержадміністрації поштовим відправленням та на адресу електронної пошти не надходила. Наказ про надання зазначеної відпустки не видавався, отже позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно стягнення з райдержадміністрації компенсації безпідставні.

Стосовно виплати компенсації за відпустки з 19.12.2019 по 16.02.2020 та з 17.02.2020 по 29.02.2020 то слід зазначити, що до райдержадміністрації ОСОБА_1 з питанням щодо виплати компенсації за відпустки не зверталася.

Законодавством не передбачено можливості заміни додаткових відпусток у зв`язку із навчанням грошовою компенсацією. В позові йде мова про додаткову відпустку в зв`язку із навчанням, яка не належить до щорічних (ст. 4 Закону України «Про відпустки»), а отже компенсації не підлягає (ст. 83 КЗпП України). Застосування позивачем під час обґрунтування своїх позовних вимог норми ст. 76 КЗпП України теж є безпідставним, оскільки дана законодавча норма стосується щорічних додаткових відпусток, а в позові йде мова про додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, які до щорічних відпусток не належать. Позивач не врахувавши зазначені законодавчі норми, безпідставно просить суд виплатити кошти за відпустки, компенсація за які не передбачена.

Під час звільнення ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за 1 день невикористаної щорічної відпустки, як того вимагає ст. 83 КЗпП України та вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат в зв`язку зі звільненням з підстав скорочення чисельності та штату державних службовців, як то передбачено вимогами ст. 87 Закону України «Про державну службу». Інших належних звільненому працівникові сум не було. Компенсація за додаткові відпустки у зв`язку із навчанням законодавством не передбачена, накази про надання таких відпусток ОСОБА_1 не видавалися, відповідні нарахування за відпустки не здійснювались. Дата початку відпусток між працівником і суб`єктом призначення не узгоджувалася.

11.01.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої відповідачем проігноровано норми трудового законодавства щодо надання відпусток працівнику, який виконує навчальний план.

З приводу надсилання поштової кореспонденції відповідачем позивач зазначає, що відповідач у своїй відповіді на відзив надає лише копії документів, що підтверджують поштове відправлення, а не отримання нею зазначених документів. На відміну від відповідача, позивачем у позовній заяві надано докази отримання всіх листів відповідачем. Роздруківка поштових відправлень відповідачу із зазначенням трек-номеру та розгорнутий шлях відправлення присутні у додатках до позовної заяви. Якщо уважно дослідити зазначені роздруківки, стане зрозуміло, що її поштові відправлення неодноразово надходили на адресу відповідача, проте з невідомих причин не були вчасно доставлені.

З приводу затримки доставлення поштових відправлень відповідачу позивач зверталась до відділення 67701, м. Білгород-Дністровський, Одеська областіь із відповідними заявами як в усній так і письмовій формі. Усно позивачу відповіли, що отримувач кореспонденції - Білгород-Дністровська РДА, в особі начальника відділу діловодства та контролю апарату Хоменко Н.А. не забирає пошту у відділенні 67707. Відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян», орган публічної влади зобов`язаний приймати усі звернення громадян та юридичних осіб, та заборонено відмова у прийнятті звернення. Проте, зважаючи на конфлікту поведінку ОСОБА_3 щодо позивача, її звернення приймати відмовлялись, просто ігноруючи їх.

Крім надсилання документів Укрпоштою, позивач надсилала документи Відповідачеві електронною поштою на офіційну поштову скриньку, зазначену на офіційному сайті Білгород-Дністровської РДА, а саме . Однак, враховуючи, що доступ до цієї поштової скриньки знаходиться у повноваженнях начальника відділу діловодства та контролю апарату відповідача (на час вказаних подій), ОСОБА_3 , та підлеглого їй головного спеціаліста відділу, ОСОБА_4 , позивач робить припущення, що саме конфліктна поведінка ОСОБА_3 щодо позивача та постійне підбурення колег, стали підставою для блокування кореспонденції, що надходила з її поштової скриньки. Саме тому поведінка вказаних осіб сприяла порушенню строків доставки як електронної, так і звичайної кореспонденції, затягуванню строків її розгляду. Саме ОСОБА_3 неодноразово цькувала позивача під час її перебування на робочому місці та провокувала різноманітні сутички, зловживаючи своїм становищем, як т.в.о. керівника апарату Білгород-Дністровської РДА. Із наданих відповідачем документів вбачається, що в останніх відсутня інформація про отримання позивачем надісланої кореспонденції. Таким чином, відповідач може ввести суд в оману, що начебто ним були здійснені всі заходи щодо належного повідомлення позивача про ненадання відпусток.

Також відповідачем не обґрунтовано законні підстави ненадання позивачу відпусток, оскільки норми відповідного закону не приводяться останнім у відзиві. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивач перебувала на робочому місці, не говорячи про те, що саме робочого місця (каб.24 другого поверху приміщення Білгород-Дністровської РДА) позивача було позбавлено і фактично позивач знаходилась у коридорі другого поверху. На всі звернення позивача, як письмові так і усні, щодо надання позивачу можливості працювати у каб.24, на своєму робочому місці, т.в.о. керівника апарату РДА Хоменко Н.А. не реагувала.

Щодо поштового відправлення під № 976 із заявою про надання позивачу додаткової оплачуваної відпустки для складання державних іспитів (атестації) строком з 17 по 29 лютого 2020 року, позивач зазначає, що із роздруківки статусу поштового відправлення під № 976, що наявна у додатках до позовної заяви, а також є у наявності у відповідача, оскільки у відзиві він зазначає, що отримав позовну заяву; стає зрозуміло, що відправлення мною було оформлено 03 лютого 2020 року, більш як за 14 календарних днів до початку додаткової відпустки, 14 лютого 2020 року відправлення надійшло до поштового відділення, 67707, м. Білгород-Дністровський. Проте відправлення із заявою про надання позивачу додаткової оплачуваної відпустки для складання державних іспитів (атестації) строком з 17 лютого 2020 року по 29 лютого2020 року №976 вручено відповідачу 28.02.2020, що підтверджується роздруківкою, наявною у матеріалах позовної заяви.

Враховуючи конфліктну поведінку начальника відділу діловодства та контролю апарату РДА Хоменко Н.А. щодо позивача, вона припускає, що знаючи про її майбутню відпустку (позивач надсилала також електронною поштою зазначені документи, оригінали надсилала Укрпоштою), зазначена особа з невідомих причин 14 днів затримувала отримання вказаного відправлення на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відповідачу надано п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень; призначено наступне підготовче засідання на 25.01.2021 о 12:00 годині.

20.01.2021 до суду від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації надійшли заперечення на відповідь позивача, згідно з якими наказів про надання додаткових відпусток у зв`язку з навчанням ОСОБА_1 з 19.12.2019 по 16.01.2020 та з 17.02.2020 по 29.02.2020 райдержадміністрацією не видавилось, то і підстав для нарахування коштів за відпустки не було. Також не було й підстав для видання наказів про відпустки, про що зазначено у відзиві на позов. Позивач, не враховує норми законодавства та безпідставно просить суд виплатити кошти за відпустки, компенсація за які не передбачена. Виходячи з позову, позивач фактично оспорює дії щодо ненадання додаткових відпусток у зв`язку із навчанням, однак просить здійснити розрахунок при звільненні, що є іншим предметом спору.

Ухвалою суду від 25.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.02.2021 та 17.02.2021 до суду від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги із викладених у позові, відповіді на відзив та поясненнях підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, запереченнях та поясненнях.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (прізвище змінено під час судового провадження з « ОСОБА_1 ») з 05.03.2019 по 02.07.2020 займала посаду державної служби - начальника відділу з питань управління персоналом апарату Білгород-Дністровської районної державної адміністрації і при звільненні позивача згідно наказу від 01.07.2020 № 46/к-2020 з працівником було здійснено повний розрахунок відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Під час розрахунку при звільненні позивач дізналась, що відповідачем їй не виплачено компенсацію за додаткові оплачувані відпустки з 19.02.2019 по 16.02.2020 (підготовка та захист дипломної роботи), з 17.02.2020 по 29.02.2020 (підготовка та складання державних іспитів (атестації)), що зумовило позивача звернутись за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 20.12.2019 о 15:40 год. особисто надала до відділу діловодства та контролю апарату Білгород-Дністровської районної державної адміністрації заяву від 19.12.2020 про надання додаткової відпустки на період підготовки та захисту дипломної роботи, як слухачки Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, а саме з 19.12.2019 по 16.02.2020, додавши копію довідки-виклику для складання державних іспитів (атестації) № ЗД/4 від 29.11.2019.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією надано відповідь від 21.12.2019 вих. № 01-20/4437 (т. І, а.с. 135), яка направлена за адресою місця проживання позивача, відповідно до якої заява надана за 5 хвилин до кінця робочого дня 20.12.2019. Також, враховуючи, що у заяві зазначено дату початку надання відпустки, яка сплинула на момент подання заяви, викладено прохання надати заяву про відпустку завчасно, із зазначенням відповідної дати для можливості опрацювання заяви та прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення. Крім того, до заяви слід додати оригінал або завірену належним чином копію довідки-виклику для підготовки та захисту дипломної роботи, оскільки надана копія не має юридичної сили.

При цьому, згідно табелю обліку робочого часу працівників Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, протягом 19 та 20 грудня 2019 р. ОСОБА_1 перебувала на робочому місці.

Крім того, 26.12.2019 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації надійшло поштове відправлення із аналогічною заявою від 19.12.2020 про надання додаткової відпустки на період підготовки та захисту дипломної роботи, як слухачці Одеського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, а саме з 19.12.2019 по 16.02.2020.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією надано відповідь від 27.12.2019 вих. № 01-20/457, згідно з якою заява не може бути задоволена, так як остання надійшла значно пізніше дати початку відпустки (через 7 днів з дати початку відпустки), а також враховуючи перебування ОСОБА_1 19 та 20 грудня 2019 р. на роботі в дні бажаної відпустки. Дата направлення поштою заяви збігалась з датою початку зазначеної відпустки - 19.12.2019, що також унеможливлювало її оформлення в необхідний строк.

02.01.2020 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації надійшла заява ОСОБА_1 від 23.12.2020, в якій остання наголошувала, що період відпустки згідно заяви від 19.12.2019 має бути саме з 19.12.2019 по 16.02.2019, відповідь на яку надано листом від 20.01.2020 вих. № 01-20/211, згідно якої заява не може бути задоволена з підстав, аналогічним, викладених у попередніх відповідях.

Крім того, позивач до позову додала копію своєї заяви від 03.02.2020, в якій просила т.в.о. керівника апарату Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Хоменко М. надати додаткову оплачувану відпустку, як слухачеві факультету публічного управління та адміністрування 3-го року заочної (з елементами дистанційної) форми навчання магістратури (другої освіти) Одеського регіонального інституту державного управління при Президентові України, для складання державних іспитів (атестації), терміном на 13 днів з 17.02.202 по 29.02.2020 включно. Також до позову додано довідку-виклик для складання державних іспитів (атестації) № ЗД/4 від 29.11.2019, згідно якої на підставі ст. 215-220 КЗпПУ, ст. 15 Закону України «Про відпустки» декан факультету просить надати додаткову оплачувану відпустку слухачеві ОСОБА_1 для складання державних іспитів (атестації), терміном на 13 днів з 17.02.202 по 29.02.2020 включно.

При цьому доказів отримання Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією вищезазначеної заяви матеріали справи не містять.

Так, відповідно до службової записки сектору документообігу та контролю апарату Білгород-Дністровської районної державної адміністрації заява позивача від 03.02.2020 про надання вищезазначеної відпустки до райдержадміністрації не надходила, а відправлений позивачем лист повернуто за зворотною адресою.

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на роботі в січні 2020 року (з 02.01.2020 по 17.01.2020), відповідно до наказу т.в.о. керівника апарату від 20.01.2020 № 8/А-2020 р. було порушено дисциплінарне провадження з метою з`ясування причин відсутності працівника на роботі (копія додається).

За результатами дисциплінарного провадження позивач не була притягнута до дисциплінарної відповідальності, як зазначає відповідача, через відсутність позивача на роботі протягом часу дисциплінарного провадження.

Про порушення дисциплінарного провадження ОСОБА_1 була поінформована листом райдержадміністрації з копією відповідного наказу рекомендованим поштовим відправленням на адресу місця проживання та за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, в порядку ст. 9-1 Закону України «Про державну службу». Працівника запрошували на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень стосовно порушеного провадження, відповідне запрошення було надіслано рекомендованим листом на адресу місця проживання та доведено до ОСОБА_1 за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку (копії відповідних документів додаються). Однак на засідання дисциплінарної комісії вона не з`явилась, про причини своєї відсутності не повідомляла, письмові пояснення до комісії та до райдержадміністрації про причини своєї відсутності на роботі не надала.

Стосовно відсутності працівника в інші дні січня 2020 р., то відповідно до табелю обліку робочого часу за січень 2020 р. та листка тимчасової непрацездатності серія АЯЖ № 421006 ОСОБА_1 в період з 22.01.2020 по 31.01.2020 перебувала в стані тимчасової непрацездатності (режим амбулаторний), райдержадміністрацією працівнику за вказаний період здійснені відповідні нарахування.

З метою з`ясування причин відсутності працівника на роботі здійснено виїзди працівниками райдержадміністрації за адресою місця проживання ОСОБА_1 (акти відсутності працівника за адресою місця проживання від 17.01.2020, 20.01.2020).

За результатами виїздів за адресою місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 до представників райдержадміністрації ніхто не вийшов. Сусіди повідомили, що ОСОБА_1 щоранку супроводжує дітей до навчальних закладів, а сама прямує до місця роботи. Крім того, на адресу місця проживання працівника райдержадміністрацією надсилалися рекомендовані листи з приводу надання пояснень про причини відсутності на роботі (листи від 08.01.2020, 14.01.2020, 21.01.2020. Відповіді на листи райдержадміністрації від ОСОБА_1 не надходили.

В лютому 2020 року працівниками райдержадміністрації здійснено виїзд за адресою місця проживання ОСОБА_1 , але до комісії знову ніхто не вийшов, а згідно пояснень сусідів їх сусідка ОСОБА_1 перебуває на роботі (акти від 03.02.2020, 04.02.2020).

14.02.2020 ОСОБА_1 з`явилась до райдержадміністрації, проте не надавала пояснення про причини своєї відсутності на роботі протягом січня-лютого 2020 р., про що складено акт від 14.02.2020. В цей же день ОСОБА_1 було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення в зв`язку зі змінами в структурі та скороченням штатної чисельності працівників райдержадміністрації, від отримання якого вона також відмовилася.

22.11.2019 розпорядженням Одеської облдержадміністрації № 1394/А-2019 «Деякі питання оптимізації структури районних державних адміністрацій Одеської області» доведено граничну чисельність районних адміністрацій області, згідно якого гранична чисельність Білгород-Дністровської райдержадміністрації складає 64 особи, замість попередньої чисельності, яка складала 115 осіб. Починаючи з грудня 2019 року в райдержадміністрації відбувався процес скорочення чисельності та штату державних службовців, в зв`язку з затвердженням нової структури та штатного розпису.

На виконання зазначеного розпорядження 05.12.2019 райдержадміністрацією затверджено структуру та граничну чисельність працівників відповідно до розпорядження № 285/А-2019 «Про структуру та граничну чисельність працівників структурних підрозділів Білгород-Дністровської районної державної адміністрації».

Всіх працівників попереджали про наступне вивільнення в зв`язку зі скороченням посад, однак попередити позивача виявилося неможливим у зв`язку з її відсутністю на роботі, а попередження про наступне вивільнення, направлені поштовим відправленням позивачу повернулося на адресу райдержадміністрації.

02.03.2020 позивач з`явилася на роботі, вимоги т.в.о. керівника апарату щодо надання пояснень з приводу причин своєї відсутності ігнорувала, жодних пояснень не надавала (акти від 02.03.2020, 05.0.3.2020), причини невиплати коштів за дні відсутності на роботі позивач після виходу на роботу та до моменту звільнення не з`ясовувала, з відповідними листами не зверталася.

Відповідно до довідки про заробітну плату за період з 01.12.2019 по 23.06.2020 від 08.07.2020 № 01-25/1875, в січні та лютому 2020 р. заробітна плата позивачу не нараховувалась та не сплачувалась.

Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України «Про відпустки», Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Відповідно до ст. 215 КЗпП України працівникам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, а також інші пільги, передбачені законодавством.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відпустки», п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 216 КЗпП України працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки:

на період складання державних іспитів у вищих навчальних закладах незалежно від рівня акредитації - 30 календарних днів;

на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студентам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання першого та другого рівнів акредитації, - два місяці, а у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації - чотири місяці.

Відповідно до ст. 202 Кодексу законів про працю України працівникам, які проходять виробниче навчання або навчаються в навчальних закладах без відриву від виробництва, власник або уповноважений ним орган повинен створювати необхідні умови для поєднання роботи з навчанням.

Право на додаткову відпустку на два місяці для підготовки магістерської роботи слухачам заочної форми навчання передбачено п. 33 Постанови КМУ «Про затвердження положень про прийом, стажування в органах державної влади і органах місцевого самоврядування слухачів Національної академії державного управління при Президентові України, а також переліку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, в яких проводиться стажування слухачів Національної академії» від 01.04.2013 № 255.

Для отримання додаткової оплачуваної відпустки необхідно надати заяву про надання відпустки та довідку-виклик навчального закладу.

З урахуванням положень ст. ст. 202, 215, 216 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про відпустки» роботодавець зобов`язаний надавати додаткову оплачувану відпустку на період складання державних іспитів у вищих навчальних закладах та на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи), однак за умови надання працівником відповідних заяв про надання відпусток та довідок-викликів навчального закладу.

Таким чином, за встановлених судом обставин, позивачем не було реалізовано належним чином права на додаткові оплачувані відпустки у періоді з 16.12.2019 по 16.02.20 та у періоді з 17.02.2020 по 29.02.2020.

Так, задля забезпечення відпустки у періоді з 16.12.2019 по 16.02.2020 ОСОБА_1 20.12.2019 о 15:40 год. було надано заяву із додатком - копією виклику, а також 26.12.2019 направлено заяву засобами поштового зв`язку; при цьому позивач перебувала на роботі 20 та 21 грудня 2019 р., що унеможливлювало позитивне вирішення порушеного позивачем питання. Адже надання відпустки за заявою, яка фактично надійшла за минуванням кількох днів від дати розпочатку такої відпустки та за умови перебування працівника протягом двох днів, що охоплюються строком бажаної відпустки, на роботі - виключає задоволення такої заяви, про що позивачу було доведено відповідями на її звернення.

Щодо отримання додаткової відпустки з 17.02.2020 по 29.02.2020 позивач взагалі не може надати суду доказів свого звернення, а матеріалами справи підтверджено, що до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про стягнення компенсації відповідна заява із довідкою-викликом для підготовки та захисту дипломної роботи від ОСОБА_1 не надходила.

Надання відпустки працівнику передбачає оформлення відповідного розпорядчого документу та ознайомлення з ним працівника (п. 87, 103 Інструкції з діловодства у Білгород-Дністровській райдержадміністрації).

Відповідно до п. 87 Інструкції з діловодства у Білгород-Дністровській райдержадміністрації проекти розпоряджень (наказів) з кадрових питань (особового складу) (про прийняття на роботу, звільнення, надання відпустки, відрядження тощо) готує відділ з питань управління персоналу апарату райдержадміністрації на підставі доповідних записок керівників структурних підрозділів райдержадміністрації, заяв працівників, трудових договорів та інших документів.

Згідно з п. 103 Інструкції з діловодства у Білгород-Дністровській райдержадміністрації у кожному розпорядженні (наказі) з кадрових питань зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

Також п. 104 Інструкції з діловодства у Білгород-Дністровській райдержадміністрації передбачено ознайомлення осіб з розпорядчими документами, прийнятими щодо них. Під час ознайомлення з розпорядженням (наказом), що стосується безпосередньо особи, що в ньому зазначена, на першому примірнику розпорядження (наказу) чи на спеціальному бланку проставляються їх підписи із зазначенням дати ознайомлення.

При цьому протягом 2020 р. за результатами 8 заяв позивача про надання різних видів відпусток було прийнято 8 відповідних наказів. Згідно табелю обліку робочого часу позивач перебувала у відпустках в 2020 р. 99 днів із 144 робочих днів.

У 2019 р. за результатами 14 заяв позивача про надання різних видів відпусток було прийнято 14 відповідних наказів про надання відпусток, з яких 4 про надання додаткових відпусток у зв`язку із навчанням (наказ № 9/в-2019 від 22.02.2019 про надання відпустки з 11.03.2019 на підставі завчасно наданої заяви від 18.02.2019; наказ № 39/в-2019 від 21.05.2019 про надання відпустки з 27.05.2019 на підставі заяви від 10.05.2019, накази №№ 104/в-2019, 81/в-2019 тощо).

Поряд із тим, судом встановлено, а сторонами спору не заперечується, що відповідних наказів про надання ОСОБА_1 додаткових оплачуваних відпусток у періоді з 16.12.2019 по 16.02.20 та у періоді з 17.02.2020 по 29.02.2020 роботодавцем - Білгород-Дністровською районної державної адміністрації - не видавалось.

При цьому позивачем не оскаржуються дії або бездіяльність Білгород-Дністровської районної державної адміністрації щодо розгляду її заяв про надання додаткових оплачуваних відпусток, а предметом спору є виключно бажання позивача отримати при звільненні компенсацію за, як встановлено судом, неотримані (неоформлені) додаткові оплачувані відпустки.

Згідно з ч. 2 ст. 58 Закону України «Про державну службу» додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону.

За частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» (в редакції на час звільнення), у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Положення статті 24 Закону № 504/96-ВР кореспондуються із положеннями статті 83 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, у разі звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Беручи до уваги те, що за встановлених судом обставин, позивачем не було реалізовано належним чином права на додаткові оплачувані відпустки у періоді з 16.12.2019 по 16.02.20 та у періоді з 17.02.2020 по 29.02.2020, - відповідні накази про надання додаткових оплачуваних відпусток позивачу у зв`язку з навчанням роботодавцем не видавались, підстави для компенсації фактично неотриманих (неоформлених) відпусток при звільненні також відсутні.

При цьому посилання позивача на наявність конфлікту з т.в.о. керівника апарату Хоменко Н.А. на висновки суду при вирішення даного спору не впливають, оскільки судом не встановлено безпосереднього зв`язку зазначеної обставини із підставами виникнення спірних правовідносин (дій або бездіяльності цієї особи, які б слугували підставою або наслідком неоформлення відносно позивача наказів про надання додаткових оплачуваних відпусток).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірного дозволу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні наведені позивачем доводи судом визнані неспроможними та необґрунтованими, а покладені в основу адміністративного позову обставини не підтверджені належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами. В свою чергу, відповідачем доведено недопущення з його боку законних прав та інтересів позивача, за захистом яких остання звернулася до суду.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (вул. Грецька, 24, Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700; ) про стягнення компенсації за додаткові оплачувані відпустки, середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 лютого 2021 року.

Суддя І.В. Завальнюк