Справа № 200/12110/20-а
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

25 лютого 2021 р. Справа №200/12110/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянув в порядку письмового провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в адміністративній справі № 200/12110/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання неправомірною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно господарського штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він є власником транспортного засобу MAN-TGA 18.430 вантажного сідлового тягача-Е, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом VAN HOOL S-338-27 (спеціалізований напівприцеп самоскид), державний номер НОМЕР_2 .

26 липня 2020 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір оренди автомобіля № 26/07/20, предметом договору оренди є автомобіль MAN-TGA 18.430 вантажний сідловий тягач-Е, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом VAN HOOL S-338-27 (спеціалізований напівприцеп самоскид), державний номер НОМЕР_2 . Строк дії договіру оренди - до 31 грудня 2020 року.

26 липня 2020 року на підставі договору оренди позивач передав вантажний автомобіль в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , про що було складно відповідний акт.

3 вересня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області було складено Акт № 228390 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В акті зазначено особу, яка керувала транспортним засобом, водія ОСОБА_3 , внесено відомості стосовно позивача, як власника транспортного засобу, та мається посилання на товарно-транспортну накладну від 3 вересня 2020 року № 14 автомобільного перевізника фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , водій якого здійснював перевезення вантажу.

Наприкінці жовтня позивач отримав повідомлення Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області № 81393/23/24 -20 від 20 жовтня 2020 року про запрошення на розгляд справи до Управління у м. Краматорськ та отримав копію Акту № 228390.

Позивач зазначає, що на час складання заперечень йому не було відомо про те, що він як власник авто, не несе відповідальності за порушення, вчинені на його транспортному засобі.

10 листопада 2020 року позивач отримав спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 177550 від 3 листопада 2020 року, звернувся до адвоката за консультацією та отримав роз`яснення про те, що відповідальність за порушення, вчинені на транспортному засобі, має нести перевізник, а не власник цього транспортного засобу.

19 листопада 2020 року позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із заявою про скасування постанови № 177550 від 3 листопада 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

8 грудня 2020 року Державною службою України з безпеки на транспорті позивачу було відмовлено у скасуванні вказаної постанови та залишено її без змін з причин пропуску позивачем строку на її оскарження, що за переконанням позивача не відповідає дійсності, оскільки фактично постанова була отримана позивачем лише 10 листопада 2020 року.

24 лютого 2021 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови № 177550 від 3 листопада 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу шляхом стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 34000, 00 гривень у виконавчому провадженні № 64373331 від 05 лютого 2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

За розпорядженням керівника аппарату та відповідно до витягу з протоколу з автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2021 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Волгіної Н.П., справу передано на розгляд судді Шувалової Т.О.

Ухвалами суду від 25 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, позивач зазначає наступне.

05 лютого 2021 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №64373331, яка була прийнята старшим державним виконавцем Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції з примусового виконання постанови Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області № 177550 від 3 листопада 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, яка є предметом спору у цій справі.

Позивач наголошує на тому, що виконавче провадження відкрито, незважаючи на те, що він оспорює постанову у судовому порядку, яка є виконавчим документом та зазначає, що відкрите виконавче провадження має негативні наслідки для останнього, оскілки у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорювання прав або інтересів позивача, адже подальше примусове виконання органами державної виконавчої служби постанов про накладення штрафу унеможливить нормальне функціонування позивача та поставить під загрозу можливість виконання його статутних завдань.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 5 частини 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено, серед іншого, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Такі правові висновки щодо застосування ст. ст. 150, 151 КАС України викладені Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2019 року по справі № 826/16888/18.

Щодо доводів на обґрунтування заяви про забезпечення позову з підстав того, що протягом судового розгляду даної справи державним виконавцем можуть бути вчинені дії з примусового виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на фізичних та юридичних осіб. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 640/13245/19.

За наслідками розгляду заяви позивача суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Будь-яких ознак, які поза обґрунтованим сумнівом свідчать про очевидну протиправність спірної постанови, а також про те, що вона явно суперечить вимогам закону, порушує права або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення, суд не виявив.

Отже, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Підстави забезпечення позову, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, в даному випадку також відсутні.

Забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті № 177550 від 3 листопада 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу не призведе до закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу тощо.

З огляду на предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, а саме визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реального виконання судового рішення про задоволення позовних вимог (у разі його постановлення).

Докази які б спростовували висновки суду або підтверджували наявність підстав установлених п.п.1, 2 ч.2 статті 150 КАСУ, позивачем не надано.

З огляду на викладене суд відхиляє аргументи позивача щодо можливості безпідставного стягнення з позивача грошових коштів для сплати штрафу за постановою, яка є предметом спору.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у забезпеченні його позову до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання неправомірною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Оскарження ухвали про забезпечення позву не зупиняє її виконанні, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копіяю ухвали надіслати сторонам.

Суддя Т.О. Шувалова