Справа № 420/621/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/621/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання розглянути заяву, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області - начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції А.Максименко від 23 грудня 2019 року №246 «Про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Державну міграційну службу України в Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 06 червня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно даних заяви від 06 червня 2019 року та від 23 грудня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 червня 2019 року громадянин Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єреван Республіки Вірменія, звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мотивуючи побоюваннями застосування до нього смертної кари. 18 червня 2019 року представником позивача отримано лист ГУ ДМС України в Одеській області №М- 1170/6/5101-19/5100.5.1/8613-19 від 12 червня 2019 року, яким фактично відмовлено позивачу у розгляді його заяви від 06 червня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка виражена у не розгляді заяви-анкети ОСОБА_5 від 06 червня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти до розгляду заяву-анкету ОСОБА_5 від 06 червня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути її в порядку передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» №3671-VI від 08 липня 2011 року.

Позивач зазначає, що заяву-анкету від 06 червня 2019 року ОСОБА_6 готував в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор». Тому, він був нездатний надати документи в повному обсязі для правильного і своєчасного розгляду заяви-анкети усі необхідні документи. Після збору додаткових документів за допомогою представників та родичів, ОСОБА_6 через канцелярію Одеського слідчого ізолятору №21 направив до ГУ ДМС України в Одеській області додаткові матеріали до заяви-анкети від 06 червня 2019 року (новий екземпляр заяви-анкети з правильним зазначенням прізвища та матеріалів, що підтверджують обґрунтованість надання статусу), які згідно повідомлення заступника Одеського слідчого ізолятору №21 11 грудня 2019 року були направлені до ГУ ДМС України в Одеської області.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року за судовою справою №420/3992/19 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року, Головним управлінням розглянуто клопотання від 06.06.2019 року, стосовно якого, після всебічного розгляду, прийнято рішення згідно з п.5 ст.6 Закону, через наявні об`єктивні підстави вважати, що особа видає себе за іншу особу та в клопотанні відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 чинного Закону».

ОСОБА_6 вважає, що ГУ ДМС України в Одеській області у Наказі №246 посилається на недостовірну інформацію. Так, дійсно було допущено помилку при оформлені заяви-анкети від 06 червня 2019 року у написанні прізвища ОСОБА_5 - « ОСОБА_7 », оскільки ОСОБА_6 не володіє українською мовою, користується послугами перекладача. При складанні заяви-анкети перекладача не було. Однак, до анкети-заяви від 06 червня 2019 року було надано: копію паспорта громадянина Вірменії; копію посвідки на постійне проживання в Україні; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2019 року; копію індивідуального податкового номеру; копію посвідчення на проживання в Україні.

Тому, у ГУ ДМС України в Одеській області було достатньо документів для правильного встановлення прізвища ОСОБА_5 по офіційним документам, що і було здійснено, оскільки у відповіді «щодо клопотання від 06.06.2019 року» зазначено прізвище заявника «Менешян Акоб».

В повідомлені №246 ГУ ДМС України в Одеській області намагається нав`язати свої припущення відносно відсутності підстав для звернення з заявою-анкетою ОСОБА_5 , передбачені п.п.1 і 13 ч.1 Закону №3671-VI. Однак, це не є підстави для відмови в порядку ч.6 ст.5 Закону №3671- VI.

В повідомленні №246 ГУ ДМС України в Одеській області не зазначило, які дії було виконано при отриманні заяви-анкети ОСОБА_5 згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649 для перевірки підстав для відмови у прийнятті заяви-анкети.

В Наказі №246, повідомленні №246 не зазначені та не обґрунтовані підстави для відмови у прийнятті заяви, передбачені ч.6 ст.5 Закону №3671-VI.

Тому, ОСОБА_6 вважає, що ГУ ДМС України в Одеській області незаконно, за надуманими підставами відмовило у прийнятті заяви-анкети, що є підставою для визнання Наказу №246 протиправним, та скасування цього наказу.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження.

28.02.2020 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході здійснення процедурних заходів, передбачених Розділом II Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 № 649, ГУ ДМС України в Одеській області виявлені факти використання особою різних установчих даних.

Зокрема встановлено, що власноруч написане клопотання про набуття захисту від 06.06.2019 (вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019) містить такі установчі дані: « ОСОБА_7 ». Такий вигляд не відповідає відомостям, що зазначені у копії паспортного документу для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , за транслітерацією вказано « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (з перекладу ОСОБА_8 або Акоб), копія якого отримана ГУ ДМС України в Одеській області під час проведення заходів з ідентифікації.

Крім цього, під час аналізу наявних матеріалів, у тому числі з судової справи № 420/3992/19, установчі дані позивача українською мовою проходять як «Менешян Акоб», але складені словосполучення не стикуються із такими варіаціями як: «Meneshian Hakop» «Meneshyan Hakob» «Menesian Hakob», що відображене у запиті Сполучених Штатів Америки про видачу та у повідомленні Інтерполу про розшук особи. Зазначене, в свою чергу включає різні варіанти перекладу (транслітерації) установчих даних особи, зокрема у імені: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Акоб».

Слід зазначити, що використання різних установчих даних також виявилось під час складення заяви про набуття міжнародного захисту та оскарженні листа Головного управління про розгляд заяви у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Так, у листі позивача до Головного управління містяться дані: « ОСОБА_7 » (клопотання від 06.06.2019, вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019), в той же час, у судових інстанціях було використано «Менешян Акоб». Зазначені обставини (складові прізвища та імені) вказують на об`єктивні наміри з боку позивача щодо введення в оману компетентних органів США, а також ГУ ДМС України в Одеській області та суду.

Також встановлено, що позивач розшукується компетентними органами третьої країни (Сполученими Штатами Америки) для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 187 (а), 18622 (В)(5), 12922 (В)(1) КК США (умисне вбивство). Відповідно до пунктів 56, 59 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців УВКБ ООН (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року, що стосуються визначення статусу біженця), переслідування слід відрізняти від покарань за порушення закону відповідно до правових норм. Особи, що рятуються від переслідування або покарання за такі злочини, як правило, не є біженцями

Зазначене кореспондується зі статтею 6 Закону, яка надає перелік обставин, які унеможливлюють набуття міжнародного захисту, серед яких скоєння тяжких та особо тяжких злочинів неполітичного характеру за межами України до моменту звернення такої особи із клопотанням про набуття міжнародного захисту.

Враховуючи вищевказане, через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», на підставі п.6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», вважаю доцільним прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

11.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що

ОСОБА_4 був зареєстрований як Акоб, а не ОСОБА_9 . У матеріалах особової справи ОСОБА_1 наявна вся інформація на підтвердження зазначених обставин.

В заяві-анкеті від 06 червня 2019 року помилково було зазначено один раз прізвище « ОСОБА_10 », але надані документи з правильним визначення прізвища. Тим більш, питання про правильність надання анкети-заяви ОСОБА_11 вже вирішено судовим рішенням від 03 вересня 2019 року, що набрало чинності. В зв`язку з чим, ГУ ДМС України в Одеській області не має права повертатися до цього питання.

ОСОБА_6 надав додаткові документи, зазначив в заяві-анкеті правильно прізвище, які через канцелярію СІЗО направив до ГУ ДМС України в Одеській області. В відзиву ГУ ДМС України в Одеській області зазначає, що отримало ці матеріали 23 грудня 2019 року та зареєструвало за №286. Однак, ГУ ДМС України в Одеській області не прийняло її до уваги, зазначив, що «З огляду на викладене, відповідно до пункту 8 частини першої Закону, така заява є клопотанням, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті Закону».

Тобто, ГУ ДМС України в Одеській області знову не розглянула заяву-анкету ОСОБА_5 , а розглядав її як клопотання, що зайвий раз свідчить про невиконання рішення суду від 03 вересня 2019 року

ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що позивач розшукується компетентними органами третьої країни (Сполученими Штатами Америки) для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, проте ОСОБА_6 вважає, що це помилкова думка ГУ ДМС України в Одеській області. До заяві-анкети від 06 червня 2019 року, від 23 грудня 2019 року були надані необхідні документи, зазначено про переслідування ОСОБА_5 в США, погрози з боку афроамериканців. В матеріалах особової справи ОСОБА_5 знаходяться ІНФОРМАЦІЯ_6 заяви-листа ОСОБА_12 (дядя ОСОБА_5 ), ОСОБА_13 (тітки ОСОБА_5 ), у яких вони зазначають про переслідування ОСОБА_5 , погроз з боку афроамериканців.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі у зв`язку з запровадженням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та зупинено провадження по справі до 06.04.2020 року у зв`язку з введенням на території України обмежувальних протиепідемічних заходів та обмеженням доступу осіб до судових засідань в Одеському окружному адміністративному суді задля захисту життя та здоров`я учасників справи.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року, у зв`язку з надходженням від представника позивача та представника відповідача заяв про продовження строку зупинення провадження по справі було продовжено строк зупинення провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

05.11.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про поновлення провадження по справі.

Ухвалою суду від 10.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення провадження по справі обставини, що викликали зупинення провадження по справі не відпали.

Ухвалою суду від 13.01.2021 року поновлено провадження по справі з урахуванням процесуальних норм щодо строків розгляду справи, а також з огляду на те, що постановою КМУ №1236 запроваджено локдаун з 8 по 24 січня включно, з метою недопущення затягування розгляду справи, поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду після закінчення строку дії локдауну. Призначено судове засідання на 26.01.2021 року

Ухвалою суду від 26.01.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання 17.02.2021 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно. Жодних клопотань від сторін не надходило.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, та у зв`язку з відсутністю потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 17.02.2021 року, продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин Вірменії, уродженець м. Єреван Республіка Вірменія, документований посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 та паспортом громадянина Вірменії серії НОМЕР_1 .

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 розшукується компетентними органами третьої країни (Сполученими Штатами Америки) для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 187 (а), 18622 (В)(5), 12922 (В)(1) КК США (умисне вбивство).

06 червня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки існує загроза життю у зв`язку з покаранням - смертна кара. Зазначена заява-анкета була зареєстрована відповідачем 07.06.2019 року за вхід. №М-1170/6/5101-19.

До заяви-анкети позивачем надано: копію паспорта громадянина Вірменії; копію посвідки на постійне проживання в Україні; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року; копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року; копію індивідуального податкового номеру; копію паспорта громадянина України; копію посвідчення на проживання в Україні; ордер; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Розгляд заяви-анкети ОСОБА_14 (вхід. №М-1170/6/5101-19 від 06.06.2019 року) відбувся на підставі Закону України Про звернення громадян.

12 червня 2019 року Головне управління ДМС України в Одеській області листом за №М-1170/6/5101-19/5100.5.1/8613-19 розглянуло клопотання позивача від 06.06.2019 року на підставі Закону України Про звернення громадян та повідомило наступне: Заяви осіб про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту розглядається у відповідності до Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Зазначеним законодавчим актом передбачено, що територіальні підрозділи ДМС розглядають клопотання іноземців та осіб без громадянства, які побоюються повернення до країн громадянської належності, якою у Вашому випадку вбачається Республіка Вірменія. З урахуванням зазначеного, процедура Вашої екстрадиції до США, яка не є країною Вашої громадянської належності, не відноситься до компетенції територіального підрозділу ДМС. Звертаємо Вашу увагу, що питання екстрадиції відноситься до компетенції Міністерства юстиції та Генеральної прокуратури України.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі №420/3992/20, яке набрало законної сили 11.12.2019 року, а отже, в силу приписів ст. 78 КАС України не потребують доказування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року по справі №420/3992/20, яке набрало законної сили 11.12.2019 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка виражена у не розгляді заяви-анкети ОСОБА_1 від 06.06.2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти до розгляду заяву-анкету ОСОБА_1 від 06.06.2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути її в порядку передбаченому Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту №3671-VI від 08 липня 2011 року.

На виконання зазначеного рішення Головним управлінням ДМС України в Одеській області було розглянуто клопотання від 06.06.2019 року, стосовно якого 23.12.2019 року прийнято наказ №246, яким, відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

23.12.2019 року Менешяну Акобу направлено повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №446, в якому зазначено наступне.

В ході здійснення процедурних заходів, передбачених Розділом II Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 № 649, ГУ ДМС України в Одеській області виявлені факти використання особою різних установчих даних.

Зокрема встановлено, що власноруч написане клопотання про набуття захисту від 06.06.2019 (вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019) містить такі установчі дані: « ОСОБА_7 ». Такий вигляд не відповідає відомостям, що зазначені у копії паспортного документу для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , за транслітерацією вказано «Meneshyan Hakob» (з перекладу ОСОБА_8 або Акоб), копія якого отримана ГУ ДМС України в Одеській області під час проведення заходів з ідентифікації.

Крім цього, під час аналізу наявних матеріалів, у тому числі з судової справи № 420/3992/19, установчі дані позивача українською мовою проходять як «Менешян Акоб», але складені словосполучення не стикуються із такими варіаціями як: «Meneshian Hakop» «Meneshyan Hakob» «Menesian Hakob», що відображене у запиті Сполучених Штатів Америки про видачу та у повідомленні Інтерполу про розшук особи. Зазначене, в свою чергу включає різні варіанти перекладу (транслітерації) установчих даних особи, зокрема у імені: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Акоб».

Використання різних установчих даних також виявилось під час складення заяви про набуття міжнародного захисту та оскарженні листа Головного управління про розгляд заяви у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Так, у листі позивача до Головного управління містяться дані: « ОСОБА_7 » (клопотання від 06.06.2019, вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019), в той же час, у судових інстанціях було використано «Менешян Акоб». Зазначені обставини (складові прізвища та імені) вказують на об`єктивні наміри з боку позивача щодо введення в оману компетентних органів США, а також ГУ ДМС України в Одеській області та суду.

Крім того, встановлено, що позивач розшукується компетентними органами третьої країни (Сполученими Штатами Америки) для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 187 (а), 18622 (В)(5), 12922 (В)(1) КК США (умисне вбивство). Відповідно до пунктів 56, 59 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців УВКБ ООН (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року, що стосуються визначення статусу біженця), переслідування слід відрізняти від покарань за порушення закону відповідно до правових норм. Особи, що рятуються від переслідування або покарання за такі злочини, як правило, не є біженцями.

Зазначене кореспондується зі статтею 6 Закону, яка надає перелік обставин, які унеможливлюють набуття міжнародного захисту, серед яких скоєння тяжких та особо тяжких злочинів неполітичного характеру за межами України до моменту звернення такої особи із клопотанням про набуття міжнародного захисту.

Також встановлюється, що запит на видачу позивача з боку США не містить елементів політичного, релігійного або військового характеру, що додатково підтверджується фактом перебування позивача у розшуку каналами Інтерполу. Відповідно до статуту вказаної організації (ст. 3), діяльність не поширюється на справи політичного, військового або релігійного характеру: питання екстрадиції (видачі) іноземців та осіб без громадянства до третіх країн не підпадають під юрисдикцію діючого Закону, а, в свою чергу регулюються діючими міжнародно-правовими угодами, застосування яких координується Міністерством юстиції України.

Позивач, вважаючи протиправним наказ від 23.12.2019 року №246 звернувся до суду з даним позовом.

Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №360 від 20.08.2014 року (далі Положення №360).

Пунктом 7 зазначеного Положення №360 передбачено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Наказом ГУ ДМС України в Одеській області №137/аг від 16.05.2016 року затверджено Положення про відділ по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі Положення №137/аг).

Закон України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту №3671-VI від 08 липня 2011 року (далі Закон №3671-VI) визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Пункт 1 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI визначає, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI, додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №3671-VI, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз зазначених положень Закону №3671-VI дає підстави дійти висновку, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту виключно якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов для такого визнання, якщо зазначені умови не змінилися.

Судом не встановлено, що позивачу раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому висновки відповідача, викладені в повідомленні від 23.12.2019 року про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №446, стосовно того, що наявні обставин, які унеможливлюють набуття міжнародного захисту, серед яких скоєння тяжких та особо тяжких злочинів неполітичного характеру за межами України до моменту звернення такої особи із клопотанням про набуття міжнародного захисту, суд вважає передчасними, оскільки такі обставини встановлюються лише після прийняття до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, єдиною підставою для прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, в даному випадку може бути той факт, що заявник видає себе за іншу особу.

Судом встановлено, що в ході здійснення процедурних заходів, передбачених Розділом II Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 № 649, ГУ ДМС України в Одеській області виявлені факти використання різних установчих даних.

Так, власноруч написана заява про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 06.06.2019 (вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019) містить установчі дані на ім`я « ОСОБА_7 ». Зазначені відомості не відповідають відомостям, що зазначені у паспортному документі для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , в якому зазначено «Meneshyan Hakob» (офіційний переклад ОСОБА_4 ).

Відповідно до інших документів (дозвіл на імміграцію, посвідка на постійне проживання в Україні; індивідуальний податковий номер тощо) установчі дані також зазначені як ОСОБА_4 .

Таким чином, до заяви про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 06.06.2019 (вх. № М-1170/6/5101-19 від 07.06.2019) на установчі дані « ОСОБА_7 » було додано документи на установчі дані « ОСОБА_15 ».

Суд зазначає, що використання в заяві про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту інших установчих даних, ніж тих, що зазначені в офіційних документах, свідчить про те, що заявник видає себе за іншу особу , що, у відповідності до ч. 6 ст. 5 Закону №3671-VI, є підставою для прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

При цьому позивач зазначає, що у грудні 2019 року ОСОБА_6 склав додаткову анкету-заяву, яка була відправлена з Одеського слідчого ізолятора №21 11 грудня 2019 року, яку отримало ГУ ДМС України в Одеській області 23 грудня 2019 року. Додаткову заяву-анкету ОСОБА_6 направив тому, що отримав додаткові матеріали і документи. У цій заяві-анкеті прізвище ОСОБА_5 зазначене правильно.

На підтвердження того факту що в у грудні 2019 року ОСОБА_4 звертався до Головного управління ДМС України в Одеській області в матеріалах справи наявний лист з Одеського слідчого ізолятора №5/6-М-122 від 11.12.2019 року про направлення звернення. У даному листі міститься примітка що підслідному роз`яснено порядок відправлення скарг та заяв, але він наполягає на відправленні звернення.

Разом з цим суд зазначає, що положеннями закону №3671-VI та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, не передбачено подання уточнюючих або додаткових заяв до заяви про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

При цьому суд звертає увагу, що питання щодо правомірності рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту не було предметом розгляду Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/3992/20.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наказ заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області - начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції А.Максименко від 23 грудня 2019 року №246 «Про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» прийнято відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання розглянути заяву відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.