Справа № 463/10337/20
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/463/16/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії № 94 від 15.10.2020 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, закриття провадження у справі.

Позов обґрунтовує тим, що 15.10.2020 адміністративною комісією ЛРА ЛМР винесено оскаржувану постанову, згідно з якою її притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн. за те, що вона 23.08.2020 о 21:10 год. перебуваючи на робочому місці в продуктовому магазині ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 здійснила продаж алкогольного напою, а саме пиво марки «Закарпатське» ємністю 0,5 л. неповнолітньому ОСОБА_3 , чим порушила ухвалу Львівської міської ради № 4710. Вважає таку постанову необґрунтованою, а викладені в ній обставини такими, що не відповідають дійсності. Чоловік, якому вона продала був у масці та на вигляд йому було 25-26 років внаслідок чого вона і продала пиво. Також, відповідач здійснив ряд процесуальних порушень при розгляді справи. Зокрема, справа була розглянута у її відсутності та про розгляд справи вона не була повідомлена у встановленому законом порядку, що вважає порушенням права на захист. Тому просить скасувати згадану вище постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою від 09.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.12.2020 за згодою позивача змінено первісного відповідача Адміністративну комісію при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради належним відповідачем Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради.

Відповідач скерував відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Вважає, що постанова винесена правомірно, за наявності достатніх підстав про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач у встановленому законом порядку повідомлялась про розгляд справи. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Скерували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує та просить врахувати, що вона втратила роботу, перебуває в скрутному матеріальному становищі. Представник відповідача проти позову заперечує. В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

З постанови № 94 від 15.10.2020, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.8), вбачається, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн., у зв`язку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що позивач 23.08.2020 о 21:10 год. перебуваючи на робочому місці в продуктовому магазині ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 здійснила продаж алкогольного напою, а саме пиво марки «Закарпатське» ємністю 0,5 л. неповнолітньому ОСОБА_3 , чим порушила ухвалу Львівської міської ради № 4710.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду адміністративної справи № 337/3389/16-а в постанові від 30.05.2018р. зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного Верховний Суд відмітив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення вказаного Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Таким чином, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 820/6146/16 заборона продажу слабоалкогольних напоїв особам, які не досягли 18-ти років та наділення продавця правом отримувати у покупця документи, які підтверджують його вік, спонукає суб`єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію, а відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв`язку з цим, забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності.

Тому суд відкидає твердження сторони позивача про відсутність у неї сумніву щодо віку покупця як підстави для звільнення її від відповідальності. У справі яка розглядається факт продажу слабоалкогольних напоїв неповнолітній особі є встановлений і позивач цього не заперечує, а відтак, слід вважати, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Також, суд відкидає аргументи сторони позивача щодо неповідомлення її про розгляд справи, оскільки такі спростовуються копією роздруківки з веб-сайту «Укрпошта» та копією конверта про направлення позивачу 02.10.2020 повідомлення про розгляд справи (а.с.26, 27)

Санкція ч. ст. 156 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При вирішенні питання про розмір адміністративного стягнення відповідач наклав його в максимальному розмірі, хоча, як вбачається, жодним чином не мотивував такого свого рішення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На думку суду, в умовах карантинних обмежень, що є загальновідомим фактом та з огляду на характер порушення, ступінь вини позивача, яка добросовісно могла помилятись щодо віку покупця, накладення на неї адміністративного стягнення в максимальному розмірі не відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

За правилами п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на характер правопорушення, ступінь вини позивача, її майновий стан, з метою виховання позивача в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як нею самою, так і іншими особами, вважаю, що останній слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста прожиткових мінімумів доходів громадян.

Як наслідок, оскаржувану постанову слід змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 241, 244, 246, 268, 271, 286 КАС України, ст. ст. 9, 122, 247, 251, 268, 279, 280, 288, 293 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову Адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради № 94 від 15.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.).

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст. ст. 272, 286, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, адреса місцезнаходження: 79017, м. Львів, вул. К. Левицького, 67.

Суддя: Леньо С. І.