Справа № 620/863/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року Чернігів Справа № 620/863/21

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника відповідача Бабіч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Пенсійного фонду України до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги і постанови,

У С Т А Н О В И В:

Пенсійний фонд України (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі також-третя особа), в якому просить визнати протиправними та скасувати вимогу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 20.01.2021 № 61783539/6-20.1 та постанову про накладення штрафу від 20.01.2021 у виконавчому провадженні № 61783539 в розмірі 10200,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що Пенсійним фондом України в рамках виконавчого провадження № 61783539 оскаржена вимога відповідача від 09.10.2020 № 61783539/6-20.1 в судовому порядку та за результатами розгляду якої Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 13.01.2021 у справі № 640/26188/20. Станом на день винесення спірної вимоги, рішення суду у справі № 640/26188/20 перебуває на стадії апеляційного оскарження та не набрало законної сили. За таких обставин вважає, що 20.01.2021 виконавцем передчасно винесено вимогу № 61783539/6-20.1 та постанову про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ.

Відповідачем подано відзив, в якому позов не визнає та зазначив, що виконавець здійснює заходи для своєчасного і в повному обсязі рішення суду. Рішення суду у справі 620/1941/19 позивачем не виконано, документів, які б слугували підставою для відкладення або зупинення виконавчого провадження, не надано, тому оскаржувані рішення винесені виконавцем з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду на 24.02.2021.

У судове засідання з`явився представник відповідача, третя особа. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належно повідомлений.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи суд встановив таке.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 620/1941/19 визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Пенсійного фонду України від 31 травня 2019 року №257-0 «Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області з 1 червня 2019 року.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 61783539 з виконання вказаного рішення суду.

Так, 09.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61783539.

04.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 № 620/2298/20 визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №61783539 від 04.06.2020.

09.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с.16).

09.10.2020 державним виконавцем винесено вимогу № 61783539/6-20.1 про негайне виконання рішення суду, яка оскаржена позивачем в судовому порядку (а.с.18-19).

13.01.2021 рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 640/26188/20 відмовлено позивачу у задоволенні позову щодо скасування вимоги державного виконавця від 09.10.2020 № 61783539/6-20.1.(а.с.21-24). Вказане рішення суду оскаржено в апеляційному порядку. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення суду у справі № 640/26188/20 на час розгляду даної справи набрало законної.

Станом на 20.01.2021 рішення суду у справі № 620/1941/19 не виконано, тому державним виконавцем винесено вимогу від 20.01.2021 № 61783539/6-20.1 про негайне виконання рішення суду та постанову від 20.01.2021 № 61783539 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду. Також, відповідно до частини другої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" позивача попереджено про звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (а.с.10-11,13-14).

Зазначені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Із приписів статті 1 Закону №1404-VІІІ вбачається, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 18 частини третьої цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 18 Закону№ 1404-VIIІ встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що саме цей Закон наділяє державного виконавця правом вимагати від, зокрема, матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень і ці вимоги є обов`язковими.

Підстави для відкладення виконавчих дій визначені статтею 32 Закону № 1404-VIII, проте документи, які б слугували підставою для відкладення проведення виконавчих дій, сторонами виконавчого провадження № 61783539 не надано.

Підстави для зупинення виконавчих дій визначені статтею 34 Закону № 1404-УІІІ, проте такої підстави як оскарження вимоги виконавця в судового порядку до набрання законної сили рішенням суду, вказаною нормою не передбачено.

Отже, відповідно до наведених норм державний виконавець не обмежений в своїх правах щодо направлення вимог на виконання рішення суду, незалежно від того перебуває така вимога на стадії оскарження чи ні, тому при винесенні вимоги від 20.01.2021 № 61783539/6-20.1, виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, Законом № 1404-VIII прямо передбачені повноваження державного виконавця на винесення вимог, які є обов`язковими на всій території України та постанов про накладення штрафу за невиконання судового рішення, які встановленні з метою здійснення достатніх дій для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, а за повторне невиконання рішення у подвійному розмірі.

Суд встановив, що 11.11.2020 за невиконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Пенсійний фонд України у розмірі 5100 грн. та зобов`язано Пенсійний Фонд України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівської об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області з 01.06.2019, та внести відповідний запис в трудову книжку.

Позивачем не надано докази, що постанова про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. від 11.11.2020 оскаржена в судовому порядку. Така інформація відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, при винесенні постанови про накладення штрафу від 20.01.2021 № 61783539 в розмірі 10200 грн державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України ''Про виконавче провадження''.

Крім того, суд вважає зазначити, що за результатами аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що у цьому випадку жодних передбачених Законом № 1404-VIII підстав для не винесення спірних рішень не встановлено, державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування вимоги 20.01.2021 № 61783539/6-20.1 та постанови від 20.01.2021 № 61783539 не вбачається, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про відмову у задоволенні позову повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України судові витрати у цій справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позов відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Пенсійний фонд України, вул.Бастіонна, 9, м.Київ,01601, .

Відповідач: Міністерство юстиції України, вул.Городецького, 13, м.Київ,01001, .

Третя особа: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2021 року.

Суддя І.І. Соломко