Справа № 420/11540/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивачі просять суд:

Визнати протиправним рішення Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо реєстрації народження та визнання батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Зобов`язати Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєструвати народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловічої статі, уродженця міста Одеса, Україна у порядку ст. 126 Сімейного кодексу України; інформація про народження: « 1 дитина у пологах», «живонароджена», « 1 за рахунком дитина», «медичне свідоцтво про народження № 370 від 23.06.2020 року»; інформація про мати: « ОСОБА_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 »; інформація про батька: « ОСОБА_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування адміністративного позову позивачі зазначають, що 25.09.2020 року вони звернулися до відповідача із спільною заявою про реєстрацію народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із визначенням її походження у відповідності до ст. 126 СК України. На вказане звернення позивачі отримали лист відповідача від 15.10.2020 року № 113/56-106, із змісту якого вбачається, що позивачам відмовлено у реєстрації народження та визнання батьківства через ненадання до відділу дійсних паспортних документів, які будуть дійсні на момент реєстрації, та документу, що підтверджує законність перебування позивачів на території України. На думку позивачів, вказане рішення є незаконним, оскільки вони знаходять на території України на законних підставах, що підтверджується довідками про звернення за захистом, а надати чинні національні паспорти у позивачів не має об`єктивної можливості.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.12.2020 року.

25.11.2020 року від представника відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, з огляду на які, при аналізі наданих до заяви позивачів документів встановлено, що мати дитини та особа, що хоче визнати батьківство у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а також, паспортні документи обох батьків втратили дійсність.

07.12.2020 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

28.01.2021 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.02.2021 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду. Від позивачів та представника третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження № 370 від 23.06.2020 року у громадянки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина: хлопчик.

25.09.2020 року ОСОБА_4 звернулася до Одеського міського відділу ДРАЦС Південного МУ МЮ (м. Одеса) із заявою про реєстрацію народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька дитини внести відповідно до ст.126 СК України, вказавши батьком дитини: ОСОБА_2 .

До заяви додано: медичне свідоцтво про народження № 370 від 23.06.2020 року; копія довідки про звернення за захистом № 011254; копія довідки про звернення за захистом № 011255; копії перекладів національних паспортів; копії національних паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Листом від 15.10.2020 року за № 113/56-106 Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив заявника про те, що при аналізі документів встановлено, що мати дитини ( ОСОБА_1 , громадянка Ісламської Республіки Афганістан, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та особа, що хоче визнати батьківство ( ОСОБА_2 , громадянин Ісламської Республіки Афганістан, ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а також, паспортні документи обох батьків втратили дійсність. На підставі викладеного, з метою державної реєстрації визнання батьківства необхідно надати до Відділу паспортні документи обох батьків, які будуть дійсні на момент реєстрації, або вирішувати це питання у судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 26 Конституції України зазначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України. фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Відповідно до п. п. 3, 6 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, для державної реєстрації актів цивільного стану подаються заява, документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також паспорт громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства заявника, та посвідка на постійне чи тимчасове проживання або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються для державної реєстрації актів цивільного стану разом з їх перекладами на українську мову, засвідченими в установленому порядку.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених в абзаці першому цього пункту, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Згідно з п. п. 1, 2, 8 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Державна реєстрація народження проводиться за заявою про державну реєстрацію народження батьків дитини чи одного з них, а в разі смерті батьків або в разі, якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження,- за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилась дитина або в якому наразі перебуває (далі - інша особа).

Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, Одночасно із заявою про державну реєстрацію народження пред`являються та в актовому записі про народження зазначаються:

а) паспорти або паспортні документи, що посвідчують особи батьків (одного з них). Якщо документ, що посвідчує особу одного з батьків, з поважних причин не може бути пред`явлений, то орган державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації народження дитини. Відомості про другого з батьків у цьому разі зазначаються на підставі свідоцтва про шлюб. Дані про громадянство в актовому записі про народження та свідоцтві не заповнюються, про що робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження. Надалі ці дані можуть бути доповнені відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

б) паспорт або паспортний документ, що посвідчує особу заявника, у разі якщо державна реєстрація народження проводиться не батьками, а іншою особою;

в) документ про шлюб батьків у разі реєстрації шлюбу компетентним органом іноземної держави.

У графі «Підстава запису відомостей про батька» вказується одна з підстав: місце та дата державної реєстрації шлюбу, номер актового запису про шлюб; дата подачі спільної заяви батьків про визнання батьківства та проставляються підписи батьків; заява матері дитини та проставляється її підпис.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження.

У разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства (додаток 2), поданою через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, або надісланою поштою за умови її нотаріального посвідчення.

В актовому записі про народження у графі «Для відміток» робиться відмітка про подання батьком (матір`ю) дитини заяви про визнання батьківства через представника або шляхом надіслання її поштою та зазначаються дані нотаріуса (прізвище, ініціали, нотаріальний округ чи державна нотаріальна контора), дата й за яким реєстровим номером засвідчено справжність підпису батька (матері) дитини на заяві та посвідчено довіреність, дані представника (прізвище, власне ім`я, по батькові, реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу представника).

Суд встанови, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі не перебувають.

Таким чином, для реєстрації народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із внесенням відомостей про батька дитини відповідно до статті 126 Сімейного кодексу, позивачі повинні були звернутися до відповідача особисто або через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, із заявою, передбаченою п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, за формою, що визначена додатком 2 до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні.

Натомість, суд встановив, що заява ОСОБА_4 від 25.09.2020 року не відповідає вимогам п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 та не містить обов`язкових реквізитів, визначених додатком 2 до заяви. Ані у додатках до заяви, ані суду не надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 повноважень на звернення до органів реєстрації актів цивільного стану в інтересах позивачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документовані довідками про звернення за захистом № 011255 та № 011254, виданими Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області та, на теперішній час, мають статус осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на тимчасове працевлаштування, навчання, медичну допомогу в порядку, встановленому законодавством України; проживання у родичів, у готелі, піднаймання житлового приміщення або користування житлом, наданим у пункті тимчасового розміщення біженців; безоплатну правову допомогу в установленому порядку; конфіденційне листування з УВКБ ООН та право на відвідання співробітниками УВКБ ООН; інші права, передбачені Конституцією та законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які перебувають на території України на законних підставах.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.8 Конвенції, Держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язок, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Таким чином, на думку суду, посилання відповідача, як на підставу для відмови у державній реєстрації народження дитини, на недійсність паспортних документів позивачів, враховуючи те, що вони документовані довідками про звернення за захистом в Україні № 011255 та № НОМЕР_1 та не можуть скористатися захистом країни походження, включаючи й обмін паспортного документа, є таким, що суперечать вимогам Конвенції про права дитини.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що ст.8 Конвенції по суті має захищати особу від свавільного втручання суб`єкта владних повноважень у здійснення ним своїх прав.

Згідно ч.2 ст.8 Конвенції таке втручання має бути «передбачено законом» і виправдане необхідністю досягнення законної мети чи цілі (рішення Європейського суду від 23.03.2006 р. у справі «Вітело проти Італії» (Vitiello c. Italie) скарга №77962/01).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи зокрема прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Посилання відповідача на необхідність надання позивачами дійсних національних паспортів для реєстрації народження сина, на думку суду, свідчить про недотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень принципу пропорційності.

Проте, враховуючи, що позивачами не дотримано вимоги п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 щодо звернення до відповідача через представника, повноваження якого нотаріально посвідчені, шляхом подання заяви відповідної форми, передбаченої додатком 2 Правил, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд робить висновок про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії .

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Середньофонтанська, 30-б, м. Одеса, 65039, ).

Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 26 лютого 2021 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.