Справа № 545/2446/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 р.Справа № 545/2446/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Калиновського В.А. ,

за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року (суддя Стрюк Л.І.; м. Полтава) по справі № 545/2446/20

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сіренка Михайла Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сіренка Михайла Анатолійовича (надалі також відповідач1, поліцейський УПП), Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (надалі також відповідач2, УПП в Полтавській області ДПП) в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового з бору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що 20.08.2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП за порушення п.12.4 ПДР перевищення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень. Постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що постанова винесена на підставі доказів отриманих за допомогою лазерного вимірювача руху TRUCAM LTI20/20 TC 000702, використання якого не передбачено законом.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції не погодилось з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач2 зазначає, що на підтвердження винесеної інспектором Сіренком М.А. постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем було надано відзив, до якого додано докази по справі, в тому числі диск із відеофіксацією порушення та розгляду справи. Проте вказаний доказ в судовому засіданні досліджено не було, у зв`язку з невідомими технічними причинами, про що складено відповідний акт. Вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам основних засад адміністративного судочинства не вжив жодних заходів щодо повного з`ясування всіх обставин справи, не дослідив докази, надані стороною відповідача в судовому засіданні. При цьому, при виникненні обставин, що унеможливлювали дослідження доказів, що містилися на відеозаписі в судовому засіданні (технічні несправності), суд не оголосив перерву в судовому засіданні та не витребував докази повторно, з метою їх дослідження, як це передбачено ч. 4 ст. 9 КАС України, а прийняв рішення на основі наявних доказів, чим порушив права відповідача на змагальність, свободу в наданні доказів, рівність учасників процесу перед законом і судом, а також офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2020 року поліцейським роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сіренко М.А. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020 року, ОСОБА_1 20.08.2020 року о 15 год. 56 хв.. керуючи транспортним засобом Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 в м. Полтава. вул. Європейська (Фрунзе), 157, рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті м. Полтава на 28 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху T3 TruCAM LTI 20/20 TC000702, чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Позивачем була подана на ім`я начальника Управління патрульної поліції в Полтавській області скарга на постанову серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020 року з вимогою про її скасування. Рішенням Управління патрульної поліції в Полтавській області від 04.09.2020 року спірну постанову залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 , щодо її скасування, без задоволення.

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 122 КУпАП України, за обставин, викладених у постанові серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020 про накладення адміністративного стягнення, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, при цьому позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Так, відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно із п. 12.4 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі Інструкція № 1395)

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною першою статті 122 КУпАП.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, факт руху автомобіля Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 20.08.2020 року о 15 год. 56 хв. зі швидкістю 78 км/год, в населеному пункті м. Полтава, при дозволених 50 км/год, підтверджується наданими відповідачем відеозаписом та фотознімком, здійсненим лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTІ 20/20. Вимірювання здійснено з відстані 197,3 м. Таким чином, перевищення швидкості становить 28 км/год.

Колегія суддів вважає зазначені докази належними, допустимими і такими, що доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на те, що докази вини вчинення ним адміністративного правопорушення, отримані внаслідок використання лазерного вимірювача TruCam, є недопустимими, оскільки відповідачем не надано доказів правомірності його використання, колегія суддів вважає безпідставними, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012.

Цей сертифікат засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п.п. 2.5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2.6 Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки, затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Відповідно до п. 2.1 Положення про реєстр засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 22.08.2005 року №218, чинного на час виключення з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки типу засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, відсутність типів ЗВТ у Державному реєстрі не може бути підставою для заборони використання цих засобів на території України (за умови підтвердження нормованих метрологічних характеристик та придатності цих засобів до застосування шляхом здійснення їх державної метрологічної атестації).

Отже, виключення з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки типу засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 не може бути підставою для заборони використання цих засобів на території України за умови підтвердження придатності цих засобів до застосування.

Крім того, пунктом 2.2 вказаного Положення передбачено, що державний реєстр, призначений для державної реєстрації типів ЗВТ, допущених до серійного виробництва в Україні та ввезення на територію України партіями, та СЗ.

Тобто, вказаний державний реєстр призначений саме для державної реєстрації типів ЗВТ допущених до серійного виробництва в Україні та ввезення на територію України, а не для їх використання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.

Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться, зокрема, науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів (ч. 5 ст. 17 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність).

Отже, чинним законодавством не передбачено повторного проходження відповідної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Єдиною та визначальною вимогою чинного законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17947, виданого ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCam LTI 20/20 № Т000702 відповідає вимогам технічної документації. Свідоцтво чинне до 24.12.2020 р. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Можливість використання виробу TruCam LTI 20/20 виробництва Laser Technology Inc. також підтверджена чинним експертним висновком від 27.09.2018 року № 04/02/03/3008, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 з № Т000702 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відтак , є дозволеним до використання на території України.

Отже, надані відповідачем докази на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 12.4 ПДР є належним та допустимим в розумінні ст.ст. 73-75 КАС України.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, повністю підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами.

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції встановлено, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було позивачу було роз`яснено його права, в тому числі право позивача надати письмові пояснення та клопотання, в чому полягає порушення, заслухано усні пояснення позивача, оголошено про розгляд справи на місті зупинки, прийняту за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення постанови, право оскарження такої постанови.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, доводи позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення частини 1 статті 122 КУпАП є необґрунтованими, а відтак постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3008712 від 20.08.2020 не підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи були порушені приписи ч.4 ст.9 КАС України згідно яких, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Такий принцип напряму стосується активної позиції суду з метою задоволення публічного інтересу при врівноваженні процесуального становища сторін у справі.

Натомість, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції лише обмежився висновком про неможливість дослідження наданих відповідачем доказів з технічних причин, не вживши при цьому жодних заходів з метою їх витребування та дослідження, що призвело до неповного з`ясування обставин та неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2020 року по справі № 545/2446/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сіренка Михайла Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова В.А. Калиновський