Справа № 826/14104/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Костенко Д.А.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Справа № 826/14104/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Євдоченко Н.Д.,

представника відповідача Попович М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в поверненні позивачу податку на доходи фізичних осіб та військового збору;

- зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення позивачу на його поточний банківський рахунок надміру сплачене грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з інвестиційного прибутку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 4200186,82 грн., військового збору у розмірі 315014,01 грн. з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному законодавством.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що податковим законодавством, зокрема статтею 43 ПК України, не передбачено подання до контролюючого органу заяви про повернення надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, враховуючи відсутність надмірної чи помилкової сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб і військового збору по операціям з цінним паперами у 2015 році, а також відсутність проведення контролюючим органом перерахунку загального річного оподатковуваного доходу позивача на підставі поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, суд дійшов висновку про відсутність підстав для складання висновку про повернення позивачу з бюджету спірних грошових зобов`язань та подання контролюючим податковим органом висновку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його позов у повному обсязі, зазначаючи, що у 2015 році за результатами операцій з інвестиційними активами (цінними паперами) ним були отримані доходи, які підлягають оподаткуванню ПДФО та з яких податковими агентами утримано і сплачено ПДФО та військовий збір.

Разом з тим, апелянт стверджує, що ПДФО і військовий збір були сплачені у розмірі більшому, ніж вимагалося чинним законодавством, а саме: ПДФО 18 008 768,37 грн. змість 13 808 581,55 грн. та військовий збір 1 350 657,63 грн. замість 1 035 643,62 грн., у зв`язку з чим він звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

При цьому, апелянт наголошує на відсутності у нього податкового боргу та наполягає на тому, що він має право на повернення відповідних сум коштів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів апелянта, правильності висновків суду першої інстанції і зазначаючи, що законодавством не передбачено повернення податку, сплаченого податковим агентом з інвестиційного прибутку звітного року.

Також відповідачем подано клопотання про виклик свідка.

У задоволенні вказаного клопотання ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та продовжено строк розгляду справи на 15 днів, надано сторонам час для ознайомлення з матеріалами справи, оголошено перерву в судовому засіданні до 23.02.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, упродовж 2015 року позивач здійснив наступні операції з інвестиційними активами:

1) 25.02.2015 погашення облігацій UA у кількості 2923 штуки внаслідок чого позивачем одержано інвестиційний прибуток у розмірі 48439260,33 грн.; податковим агентом (ПАТ «Райффанзен Банк Аваль») здійснено нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб за ставкою 20% у сумі 9687852,07 грн. і військового збору за ставкою 1,5% у сумі 726588,90 грн.;

2) 22.04.2015 погашення облігацій UA у кількості 2702 штуки внаслідок чого позивачем одержано інвестиційний прибуток у розмірі 32564268,93 грн.; податковим агентом (ПАТ "Райффанзен Банк Аваль") здійснено нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб за ставкою 20% у сумі 6512853,76 грн. і військового збору за ставкою 1,5% у сумі 531633,37 грн.;

3) 27.05.2015 погашення облігацій UA у кількості 918 штук внаслідок чого позивачем одержано інвестиційний прибуток у розмірі 9040312,53 грн.; податковим агентом (ПАТ "Райффанзен Банк Аваль") здійснено нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб за ставкою 20% у сумі 1808062,51 грн. і військового збору за ставкою 1,5% у сумі 149294,83 грн.;

4) 15.12.2015 продаж інвестиційних іменних сертифікатів UA у кількості 14720 штук внаслідок чого позивачем одержано інвестиційний збиток у розмірі 21000934,05 грн.; нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб і військового збору не здійснювалось.

Тобто, у 2015 році позивачем здійснювались операції з цінними паперами, що перебувають в обігу на організованому ринку цінних паперів, за участю професійного торговця. Операції з деривативами у 2015 році позивачем не проводились. Інвестиційний прибуток від операцій з кожним окремим пакетом цінних паперів визначено податковим агентом відповідно до вимог пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, п. 2.5 Методики.

Грошові зобов`язання позивача від операцій з кожним окремим пакетом цінних паперів відповідно до пп. 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 ПК України нараховувались, утримувались і перераховувались до бюджету податковим агентом у повному розмірі.

У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік з додатком Ф2, поданій 22.06.2016 до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач зазначив інвестиційний прибуток у розмірі 69042907,74 грн. (48439260,33+32564268,93+9040312,53+(-21000934,05)), суму податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті - 13808581,55 грн., суму військового збору, яка підлягає сплаті - 1035643,62 грн., суму утриманого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб - 18008768,37 грн., суму утриманого (сплаченого) військового збору - 1350657,63 грн.

16.05.2018 позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із заявою, в якій на підставі ст. 43, п. 170.2 ст. 170 ПК України просив повернути на його поточний банківський рахунок надміру сплачені грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4200186,82 грн. і військового збору у сумі 315014,01 грн. з операцій з інвестиційними активами у 2015 році.

До вказаної заяви позивач додав копії податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 06.05.2016 № 57-00/3430 і додатків до нього, довідки-розрахунку ТОВ «Бенефіт Брок» від 15.12.2015.

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 04.06.2018 № 26346/К/26-15-13-04-20 позивачу повідомлено про те, що під час кожного нарахування платнику інвестиційного прибутку податковий агент нараховує (утримує) податок та сплачує (перераховує) його до бюджету під час кожного нарахування такого доходу. Якщо за результатами звітного податкового року об`єкт оподаткування має від`ємне значення (інвестиційний збиток), його сума не враховується податковим агентом, а за результатами річного декларування може бути перенесена платником податку у зменшення інвестиційного прибутку, отриманого від операцій з інвестиційними активами. Водночас, нормами ПК України не передбачено повернення податку, сплаченого податковим агентом з інвестиційного прибутку звітного року.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в поверненні йому податку на доходи фізичних осіб та військового збору, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Методикою визначення інвестиційного прибутку професійним торговцем цінними паперами при виконанні функцій податкового агента, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 22.11.2011 № 1484 та рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку 22.11.2011 № 1689 (далі - Методика).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 170.2.2, 170.2.6, 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 ПК України (тут і надалі у редакції, чинній на час здійснення операцій з інвестиційними активами у 2015р.) інвестиційний прибуток розрахо-вується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

При застосуванні платником податку норм підпункту 170.2.9 цього пункту податковий агент - професійний торговець цінними паперами, включаючи банк, з метою визначення об`єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів.

Запровадження обов`язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов`язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів, здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених в підпункті 170.2.8 цього пункту.

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податково-го) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату опера-цій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податку. При цьому платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами чи деривативами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Податковим агентом платника податку, який здійснює операції з інвестиційними активами з використанням послуг професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, є такий професійний торговець (крім операцій з цінними паперами, визначеними у підпункті 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу). Податковий агент під час кожного нарахування платнику інвестиційного прибутку нараховує (утримує) податок за ставкою, визначеною підпунктом 167.5.1 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, та сплачує (перераховує) утриманий податок до бюджету під час кожного нарахування такого доходу, що не звільняє платника податку від подання річної податкової декларації при отриманні ним доходу, зазначеного у цьому пункті.

Методика визначення інвестиційного прибутку професійним торговцем цінними паперами при виконанні функцій податкового агента встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику спільно з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Методикою визначено, що об`єктом оподаткування для цілей цієї Мето-дики є інвестиційний прибуток, отриманий у розрахунковому періоді платником податку за операціями з інвестиційними активами з використанням послуг торговця цінними паперами, який обчислюється як сума інвестиційного прибутку від операцій з інвестиційними активами, що перебувають в обігу на організованому ринку цінних паперів та деривативів, та інвестиційного прибутку від операцій з інвестиційними активами, що не перебувають в обігу на такому ринку (п. 2.1).

Розрахунок загального результату (інвестиційного прибутку або збитку) за операціями з інвестиційними активами, що перебувають в обігу на організованому ринку, здійснюється податковим агентом окремо від розрахунку інвестиційного прибутку (збитку) за операціями з інвестиційними активами, що не перебувають в обігу на такому ринку (п. 2.2).

Загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або збиток) від операцій з інвестиційними активами визначається як алгебраїчна сума результатів (прибуток або збиток) від операцій з кожним окремим пакетом цінних паперів та загальним результатом (інвестиційний прибуток або збиток) від операцій з деривативами (п. 2.4).

Результат (інвестиційний прибуток або збиток) від операції з кожним окремим пакетом цінних паперів розраховується як різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого пакета цінних паперів, та його вартістю, що визначається як сума витрат, понесених у зв`язку з придбанням такого окремого пакета цінних паперів з урахуванням розділу IІІ цієї Методики (п. 2.5).

Якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку від операцій з цінними паперами чи деривативами виникає від`ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком. Якщо за результатами звітного податкового року об`єкт оподаткування має від`ємне значення (отриманий інвестиційний збиток), його сума не враховується податковим агентом, а за результатами річного декларування може бути перенесена платником податку у зменшення інвестиційного прибутку, отриманого від операцій з інвестиційними активами (п. 2.6).

За результатом звітного податкового року податковий агент здійснює розрахунок інвестиційного прибутку, отриманого платником податку у такому році, та суми податку з такого прибутку, що підлягає сплаті до бюджету, із врахуванням утриманих та сплачених сум податку протягом року. Розрахунок за результатами року не здійснюється у разі, якщо протягом року у зв`язку з виконанням або розірванням договору (договорів), укладеного (укладених) з платником податку, інвестиційний прибуток було розраховано, а податок утримано і сплачено до бюджету в повному обсязі (п. 2.18).

У п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що:

- надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (пп. 14.1.115);

- помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань (пп. 14.1.182).

Згідно із ст. 43 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, помилково та/або надміру сплачені грошові зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (п. 43.1).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податків) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п. 43.3).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 43.5).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (п. 43.6).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення платнику податків надміру сплачених ним податкових зобов`язань.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлені позивачем суми ПДФО і військового збору були нараховані та сплачені до бюджету не безпосередньо ним самим, а іншим платником - ПАТ «Райффанзен Банк Аваль» як податковим агентом при виплаті позивачу відповідного доходу (його інвестиційного прибутку від операцій з цінними паперами).

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, на час виникнення спірних правовідносин позивач був платником податку на доходи фізичних осіб і військового збору з операцій з інвестиційними активами, а суми зарахованих до бюджету грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб і військового збору на дати їх сплати (25.02.2015, 22.04.2015, 27.05.2015) відповідали нарахованим сумам грошових зобов`язань і були перераховані податковим агентом до бюджету на підставі законодавства.

Доводи апелянта про те, що ПДФО і військовий збір були сплачені (утримані податковим агентом) у розмірі більшому, ніж вимагалося чинним законодавством, а саме: ПДФО 18 008 768,37 грн. змість 13 808 581,55 грн. та військовий збір 1 350 657,63 грн. замість 1 035 643,62 грн., колегія суддів відхиляє з огляду на вищезазначене.

Водночас, судова колегія зазначає, що контролюючим податковим органом не здійснювалося розрахунку надміру утриманих (сплачених) сум ПДФО, як таке передбачено п. 43.3 ст. 43 ПК України, на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за його загальним річним оподатковуваним доходом платника податків.

Тобто, повернення надміру сплачених сум ПДФО здійснюється в іншому порядку, ніж повернення надміру сплачених сум решти податків.

Разом з тим, у позовній заяві в цій справі позивачем не оскаржується бездіяльність податкового органу щодо нездійснення такого перерахунку (за п. 43.3 ст. 43 ПК України), а відповідно до частини п`ятої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апелянта щодо відсутності у нього податкового боргу апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що з огляду на вищевикладене, відсутність у платника податкового боргу не є єдиною визначальною підставою для повернення утриманих та сплачених податковим агентом з його доходу сум ПДФО та/або військового збору.

Крім того, як вбачається з матеріалів цієї справи, обставини щодо відсутності у позивача податкового боргу не є спірними і в задоволенні його позову судом першої інстанції було відмовлено з інших підстав, про що вказано вище.

Твердження апелянта про те, що він має право на повернення відповідних сум коштів, колегія суддів відхиляє з огляду на раніше зазначене.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 лютого 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

А.Г. Степанюк