Справа № 580/3828/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3828/20 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс», у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 55418 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 1650,92 грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 55418 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) грн 60 коп. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) грн 92 коп. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.02.2021.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Компанія Технопартс» () зареєстровано як юридичну особу 14.11.2014.

При зверненні до суду, позивач зазначив, що відповідач не виконав у 2019 році норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, що має наслідком сплату адміністративно-господарських санкцій, які відповідач у добровільному порядку не сплатив.

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вказує на те, що у звітному 2019 році у відповідача працювала 1 особа з інвалідністю, натомість, законом встановлено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 2 робочих місця, що відповідає самостійному визначенні відповідачем у звіті за одночасно вказаної неправильної інформації щодо фактично працюючих: замість обчисленого за розрахунком середньооблікової чисельності штатних працівників - 1 вказано від облікового складу не за рік - 2 особи, 1 особа працювала менше місяця у 2019 році. Відповідачем не подавалось звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості. Листом від 02.09.2020, позивач повідомив відповідача про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій та пені. Станом на час звернення до суду першої інстанції, відповідачем не сплачено адміністративно-господарські санкції та пеню, що зумовило звернення до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність, у звіті № 10-ПІ ТОВ «Компанія Технопартс» від 29.01.2020 за 2019 рік, не відповідає дійсності;

- відповідач не подавав звітів Форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю до центру зайнятості, не працевлаштував самостійно 2 осіб з інвалідністю у 2019 році, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не вжив всіх залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто, заходів для недопущення господарського правопорушення;

- відповідач не вжив заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання з 05.08.2019, що є підставою для притягнення його до відповідальності відповідно до Закону № 875.

Апелянт наголошує на тому, що обставини справи свідчать про те, що товариство виконало у 2019 році свій обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, зважаючи на те, що протягом 2019 року на ТОВ «Компанія Технопартс» працювали 2 особи з інвалідністю, що підтверджується документально. Протягом 2019 року у ТОВ «Компанія Технопартс» працювали особи з інвалідністю: ОСОБА_1 (3 група) - з 17.10.2018 до теперішнього часу; ОСОБА_2 (3 група) - прийнятий 10.12.2019, працював у 2019 році з 10.12.2019 до 31.12.2019.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII. (надалі по тексту також - Закон № 875)

Відповідно до положень ч. 3 ст. 18 Закону № 875, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 19 Закону № 875, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. На законодавчому рівні визначено єдиний норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та порядок його обчислення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. Під час здійснення розрахунків кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Так, наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, затверджено форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до п. 3, 5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН, така звітність заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції було досліджено, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік форми № 10-ПІ, поданого відповідачем позивачу 29.01.2020, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2019 році становила 43 особи, особи з інвалідністю у 2019 році - 2 (а.с.8). Оскільки середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2019 році становила 43 особи, нормативом робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для позивача є 2 штатні одиниці.

При цьому, відповідно до листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 24.02.2020 № 4761/23-00-33-0115, наданого на запит позивача від 30.01.2020 № 251/01-27, податковим органом було повідомлено, що згідно з даними звітності щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданої відповідачем, наявна інформація про середньооблікову кількість штатних працівників з інвалідністю у 2019 році - 1 особа. (а.с.9-10)

Згідно змісту листа Черкаського міського центру зайнятості від 02.06.2020 № 08-11/721 (а.с. 13), наданого на запит позивача від 25.05.2020 № 1292/01-27 (а.с.12), повідомлено, що протягом 2019 року ТОВ «Компанія Технопартс» () не подавало до Черкаського міського центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН.

Тобто, відповідач не інформував центр зайнятості про наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії).

При цьому, сторона відповідача стверджує про те, що товариство виконало у 2019 році свій обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, зважаючи на те, що протягом 2019 року на ТОВ «Компанія Технопартс» працювали 2 особи з інвалідністю, що підтверджується документально. Протягом 2019 року у ТОВ «Компанія Технопартс» працювали особи з інвалідністю: ОСОБА_1 (3 група) - з 17.10.2018 до теперішнього часу; ОСОБА_2 (3 група) - прийнятий 10.12.2019, працював у 2019 році з 10.12.2019 до 31.12.2019.

З питань працевлаштування ОСОБА_1 у відділення ФСЗІ не виникало питань, вказану особу було зараховано до звітності правильно.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до наказу від 09.12.2019 № 207, на роботу в ТОВ «Компанія Технопартс» було прийнято ОСОБА_2 . (а.с. 55) Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи. (а.с. 71)

Тож, орган ФСЗІ дійшов висновку про те, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, у звіті № 10-ПІ ТОВ «Компанія Технопартс» від 29.01.2020 за 2019 рік, не відповідає дійсності, адже не виконано норматив працевлаштування в 2 особи з встановленою інвалідністю.

Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 25.09.2005 № 286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу. Пункт 3.4 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ГП (річна), затвердженої наказом Мінпраці України від 10.02.2007 № 42 визначено, що дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем відповідно до нормативу (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо під час обчислення виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми стоїть число 5 і більше, то воно округлюється у бік збільшення).

Особами з інвалідністю ОСОБА_1 - відпрацьовано 12 місяців 2019 року (прийнятий 17.10.2018), ОСОБА_2 - відпрацьовано менше одного місяця (прийнятий 10.12.2019), що у загальному складає - 1 особа (12 +1 = 13 : 12 (звітний період - рік) = 1,1 осіб, застосовуючи заокруглення = 1 особа).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тож, зі змісту ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити наступні висновки.

- Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування осіб з інвалідністю.

- Обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

- Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

- До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для осіб з інвалідністю, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

- Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 817/650/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 12 липня 2019 року у справі № 812/1126/18.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції під час розгляду справи мав перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН, законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17.

Верховний Суд розглядав справи з подібними правовідносинами (постанови від 07.02.2018 у справі П/811/693/17, 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, 13.06.2018 у справі № 819/639/17, 20.05.2019 у справі № 820/1889/17) та висловлював правовий висновок про те, що закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів. Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.

Позаяк, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач не подавав звітів Форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю до центру зайнятості, не працевлаштував самостійно 2 осіб з інвалідністю у 2019 році, з наведеного слідує, що відповідач не вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, відповідач вчасно не повідомив центр зайнятості про наявність вакантної посади для працевлаштування інвалідів, а тому, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій не є безпідставним.

При цьому, ствердження відповідача про необхідність врахування працевлаштування у 2019 році ОСОБА_2 , на переконання колегії суддів, було б формальним, адже ним відпрацьовано менше одного місяця у 2019 році (прийнятий 10.12.2019), а товариством так і не було належним чином обґрунтовано та повідомлено про вжиття ним заходів з працевлаштування другої особи з інвалідністю за нормативом до грудня 2019 року, з прийняттям до уваги й того, що відповідним листом центр зайнятості повідомляв позивача про те, що інформація про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю до центру зайнятості відповідачем у 2019 році не надавалась. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачем звітності за формою № 3-ПН з моменту виникнення підстав для його подання, суду першої та апеляційної інстанції також не було надано.

Вказана правова позиція також відповідає висновку Верховного Суду, висловленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003534.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у позивача, у даному випадку, наявні підстави для стягнення за рішенням суду з відповідача 55418,60 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 1650,92 грн. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов