Справа № 640/15249/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Черпіцької Л.Т.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020

у справі №640/15249/19 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.1. ч.2. ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з дня порушення права - 06.06.2019 року;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі п.1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: 1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач має право на отримання відповідного посвідчення на підставі п.1. ч.2. ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з дня порушення права - 06.06.2019 року.

Відповідач відзиву на апеляційну скарну не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, якому призначена пенсія за вислугу років.

З витягу з протоколу засідання ЦВАК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №139 від 21.01.2019 вбачається, що травма колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 "Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку, перелом лобної пазухи праворуч, внутрішньосуглобовий перелом основної фаланги І пальця лівої кисті", що підтверджено довідкою № 172 від 14 березня, яка видана начальником медичної служби Київського інституту управління та зв`язку, що ускладнилась "розвитком наслідків у вигляді захворювань: "Наслідків закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку (22.03.1998р.) у вигляді посттравматичного церебрального кістозно-злипчастого арахноїдиту з частими лікворо-гіпертензивними кризами, енцефалопотії змішаного генезу - посттравматичної, гіпертонічної та дисциркулярної III ст. з вираженими вестибуло-атактичним та церебростенічним синдромами. Цереброваскулярна хвороба. Наслідки гострого (29.05.2018) порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні правої середньої мозкової артерії у вигляді вираженого лівобічного геміпарезу. Атеросклероз судин головного мозку. Гіпертонічна хвороба III ст. Аортосклероз. Недостатність мітрального та трикуспідального клапанів І ст. СН І ст. Ангіопатія сітківки обох очей", ТРАВМА, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ".

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 099746 від 05.06.2019 року позивач є інвалідом ІІ групи з 05.06.2019 року - травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

ОСОБА_1 06.06.2019 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 06.06.2019 року № 08/55-4582 Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації повідомило позивача про те, що на підставі поданих документів встановити статус та видати "посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не вбачається за можливе.

На осіб, яких визнано особами з інвалідністю внаслідок травми поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, поширюється чинність Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідач правомірно прийняв рішення про позбавлення позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (надалі - Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з частини 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни).

Згідно з абзацом 3 п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Відповідно до пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Як встановлено судом, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.06.2019 року АВ № 099746 позивачу встановлена ІІ група інвалідності. У вищезазначеній довідці вказано, що причиною інвалідності є захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Згідно з підпункту "д" пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Водночас, позивачем не надано доказів отримання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, а тому у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених частиною 1 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", так, як травма отримана не під час бойових дій. Дана норма закону не розповсюджується на позивача.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

Л. Т. Черпіцька