Справа № 640/4452/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

26 лютого 2021 року м. Київ № 640/4452/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви

товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ»

до Київської обласної державної адміністрації (Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації)

про заборону вчиняти певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» (надалі - заявник), адреса: 08135, Київська область, місто Вишневе, вулиця Вітянська, будинок 4-А, квартира 63 до Київської обласної державної адміністрації (Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (надалі - відповідач), адреса: 01196, місто Київ, площа Лесі Українки, будинок 1, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення шляхом заборони Київській обласній державній адміністрації (), вчиняти дії, а саме:

- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» () умов Додаткової угоди № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15;

- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» () умов Додаткової угоди № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50;

- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» () умов Додаткової угоди № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13;

- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» () умов Договору № 82 від 09 липня 2018 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 82 від 09 липня 2018 року;

- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» () умов Договору № 165 від 03 липня 2019 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.-4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 165 від 03 липня 2019 року.

Заява про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви передана судді на вирішення 24.02.2021. В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час єдиними договорами, які укладені заявником з надання послуг пасажирського наземного міського та приміського транспорту є саме Договори № 82, 165 та Додаткові угоди № 139, 140, 141 від 15 листопада 2018 року, про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до умов яких відповідач надає заявнику право на здійснення перевезень пасажирів на відповідному приміському автобусному маршруті загального користування.

На переконання представника заявника, у разі розірвання вказаних Договорів за односторонньою відмовою відповідача від зобов`язань за вище вказаними Договорами, за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування у редакції Додаткових угод від 15 листопада 2018 року, позивач буде нести збитки, які полягають у втратах, яких особа зазнала у зв`язку із розірванням договору, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходах, які заявник міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Основну частину прибутку від здійснення господарської діяльності заявника становить дохід від надання послуг пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення.

На підтвердження підстав для застосування заходів забезпечення, представник заявника зазначає, що у разі розірвання договору у односторонньому порядку за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, позбавить підприємство можливості належного виконання своїх зобов`язань перед державою та іншими кредиторами, неможливості проведення повного розрахунку із кредиторами і як наслідок до подальшого зростання сум зобов`язань, що призведе до банкрутства підприємства.

Керуючись викладеним, на думку представника заявника існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних дій та пунктів договорів, а тому є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною заявою про забезпечення позову та просив суд задовольнити вказану заяву та зупинити дію постанови відповідача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу поданої заявником заяви вбачається, що суть поданої заяви про забезпечення позову зводиться до того, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди майновим правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Однак, у ході розгляду поданої заяви судом не було виявлено існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та обов`язків.

Крім того, суд звертає увагу заявника, що встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних заявником пунктів додаткових угод та договорів, можливо тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

При цьому, наведені позивачем в заяві доводи, на переконання суду, не підтверджують обставини явної протиправності оскаржуваної постанови.

Посилання заявника на ймовірність понесення товариством з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» необґрунтованих збитків, внаслідок дій Київської обласної державної адміністрації (Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації), судом відхиляються, адже такі доводи є лише припущеннями не підтвердженими належними і допустимими доказами.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до подачі позовної заяви до суду та ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому на даній стадії, на підставі наданих позивачем доказів та наведених доводів, суд не вбачає за можливе застосувати заходи забезпечення з підстав очевидної протиправності оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» про забезпечення позову до подачі позовної заяв відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова