Справа № 560/2912/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 560/2912/20
адміністративне провадження № К/9901/1156/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1
на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року
у справі № 560/2912/20
за позовом ОСОБА_1
до військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2018 року по 12 березня 2020 року включно;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2018 року по 12 березня 2020 року включно в розмірі 178038,64 грн. за КВЕД 2112 "Грошового забезпечення військовослужбовців".
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2018 року по 12 березня 2020 року включно.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2018 року по 12 березня 2020 року включно в розмірі 22855 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 06 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись з судовими рішеннями позивачем до Верховного Суду подано касаційну скаргу.
У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №560/2912/20. Також просив поновити строк на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року визнано неповажними підстави пропуску строку військовою частиною НОМЕР_1 на касаційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №560/2912/20.
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без руху з підстав пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та відсутністю документа про сплату судового збору. Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів, а також для сплати судового збору у повному обсязі..
На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому просить поновити скаржнику строк звернення до суду. Одночасно заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.
В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору відповідач зазначає, що військової частини НОМЕР_1 є бюджетною установою та фінансується за рахунок державного бюджету. Власних коштів від господарської діяльності не має та не отримує. Відповідно, кошти на сплату судового збору відсутні.
Проаналізувавши клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, суд прийшов до наступних висновків
За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI Про судовий збір (надалі - №3674-VI) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Скаржник, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для відстрочення, розстрочення, зменшення розміру або звільнення від сплати судових витрат останнього, оскільки кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі установи своєчасно і у повному обсязі.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше звернувся з касаційною скаргою 20 жовтня 2020 року, ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 повернуто скаржнику.
Зазначає, що повторно з касаційною скаргою військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду касаційної інстанції 13 листопада 2020 року проте, ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року, касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 повторно повернуто скаржнику.
Скаржник вказує, що 12 січня 2021 року військова частина НОМЕР_1 опрацьовано усі недоліки касаційної скарги та направлено нову касаційну скаргу. Увесь вказаний час військова частина НОМЕР_1 вживалися заходи щодо оскарження судових рішень, що свідчить про намір скористатися правом на доступ до правосуддя.
Проаналізувавши вказане клопотання, суд касаційної інстанції наголошую, що вказаним доводам вже була надана оцінка в ухвалі Верховного Суду 27 січня 2021 року.
Суд повторно наголошує, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Однак, зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати обґрунтованим, тому що неодноразове невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення її заявнику не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Таким чином, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в межах строку звернення до суду касаційної інстанції, або в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційного оскарження, проте таким правом не скористався.
Враховуючи, що скаржником не наведено жодного обґрунтування поважності пропуску строку, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Відмовити військові частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про відсточення сплати судового збору.
Відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 560/2912/20.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 560/2912/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак О.А. Губська