Справа № 140/12686/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 140/12686/20 пров. № А/857/14871/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Мачульським В.В. в місті Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 140/12686/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області № 1156/в від 12 червня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУ НП у Волинській області», що стосується накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області № 227 о/с від 29 липня 2020 року в частині призначення ОСОБА_1 старшим слідчим слідчого відділення Луцького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, звільнивши із займаної посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 29.07.2020 року по день поновлення на роботі.

У обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 12.05.2020 року призначено, а 12.06.2020 року складено висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 . У висновку службового розслідування зафіксовано те, що ОСОБА_1 порушила порядок зберігання речових доказів в рамках кримінального провадження № 0000168, внаслідок чого з мобільного телефону «Samsung Galaxi S8», який визнаний речовим доказом, стерта інформація, яка могла мати значення для розслідування цієї кримінальної справи.

Позивачка заперечує свою вину у вчиненні дисциплінарного правопорушення та вказує, що жодним чином не втручалась в роботу мобільного телефону, а сам мобільний телефон знаходився закритий у сейфі, що є у її робочому кабінеті. При цьому, судовий експерт, який проводив огляд речового доказу, підтвердив, що стирання інформації із мобільного телефону відбулось віддалено, без фізичного доступу до роботи пристрою.

З цих підстав позивачка вважає, що відповідач безпідставно притягнув її до дисциплінарної відповідальності, а тому просить захистити порушене право на працю, шляхом скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягненні різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Позиція відповідача зводиться до того, що в результаті службового розслідування, яке проведене за фактом можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , достовірно встановлено факт недотримання службової дисципліни позивачкою внаслідок неналежного зберігання речових доказів, а саме мобільного телефону «Samsung Galaxi S8», що призвело до стирання з телефону інформації, яка могла мати значення для розслідування кримінальної справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржила позивачка, яка просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції не надав увагу тій обставині, що у висновку експерта, при огляді речового доказу, вказано те, що інформація наявна на телефоні «Samsung Galaxi S8» стерта шляхом віддаленого доступу до пристрою, тобто без фізичного втручання в роботу пристрою, що, на думку позивачки, виключає її втручання в роботу пристрою. При цьому, позивачка додатково зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не встановив, якими саме діями позивачка спричинила видалення інформації, яка містилася на телефоні та чи мала ця інформація доказове значення для кримінальної справи.

З цих підстав позивачка вважає, що суд першої інстанції неповно та поверхнево дослідив обставини справи, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 на момент звільнення проходила службу на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області № 1156/в від 12 червня 2020 року за порушення вимог статті 18 та пункту 6 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», статті 100 Кримінально-процесуального кодексу України, пунктів 1, 2, 3, 7 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104, внаслідок недотримання службової дисципліни, порушенні нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, неналежному зберіганні речових доказів, що призвело до знищення доказової інформації, старшому слідчому в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області капітану поліції ОСОБА_2 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області № 227 о/с від 29 липня 2020 року капітана поліції ОСОБА_2 , на виконання накладеного дисциплінарного стягнення про звільнення з посади, призначено старшим слідчим слідчого відділення Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з посадовим окладом 2500 гривень, звільнивши її з посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доступ до речового доказу мала лише позивачка, то саме позивачка недотрималась службової дисципліни, яка виразилась в неналежному зберіганні речового доказу, що призвело до знищення доказової інформації.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною 2 статті 1 вказаного Статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частина 3 статті 1 Дисциплінарного статуту визначає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського дотримуватися і інших обов`язків визначених у цій статті.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком відповідно до частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення необхідно встановити факт вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарний проступок полягає у конкретних діях чи бездіяльності, які вчинені поліцейським протиправно та умисно, в тому числі невиконання поліцейським конкретних службових обов`язків, порушення обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також вчинення дій, які підривають авторитет поліції.

Водночас, для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, факт вчинення ним дисциплінарного проступку повинен бути встановлений у передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Згідно з частиною 6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України (далі - Порядок № 893).

Відповідно до розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пунктом 4 розділу 5 Порядку № 893 передбачено, що службове розслідування має на меті встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки поліцейського і його ставлення до вчиненого.

В ході проведення службового розслідування дисциплінарна комісія встановила наступні обставини.

23.04.2020 року проведено огляд місця події, в рамках кримінального провадження № 0000168 від 23.04.2020 року, де у підозрюваних вилучено ряд речей та документів, які могли мати сліди злочину. Серед вилучених речей знаходився мобільний телефон «Samsung Galaxy S8», який був у ввімкненому стані в режимі «авіапольоту» та заблокований (на паролі). Вказаний телефон вилучений і визнаний речовим доказом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000168 від 23.04.2020 року.

Телефон «Samsung Galaxy S8» зберігався у сейфі № 28 у службовому кабінеті № 48.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження доручено здійснювати групі слідчих, до якої, зокрема входила і позивачка.

15.05.2020 року управління оперативно-технічних заходів Головного управління Національної поліції у Волинській області провело технічний аналіз на наявність можливої інформації, яка становила б інтерес для здійснення досудового розслідування в мобільному телефоні «Samsung Galaxy S8» та виявила відсутність будь-якої інформації, внаслідок її видалення шляхом віддаленого доступу до телефону.

Дисциплінарна комісія в ході службового розслідування встановила порушення позивачкою:

- ст. 18, п.6 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»;

- п. 1, 2, 3, 7 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту;

- ст. 100 Кримінально-процесуального кодексу України;

- Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, цією статтею передбачено різного роду обов`язки, які повинен виконувати під час служби поліцейський.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач за результатами службового розслідування не вказав, який обов`язок, з передбачених частиною 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», не виконала позивачка, що не дає можливості апеляційному суду оцінити діяння позивачки на предмет порушення нею певних обов`язків передбачених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» в контексті встановлених відповідачем обставин.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 7 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту, порушення яких ставить у вину позивачці відповідач, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що норми вказаної вище статті стосуються обов`язків керівників щодо підлеглих, і жодним чином не стосуються позивачки, оскільки позивачка не здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000168 та не виконувала обов`язків керівника щодо інших осіб в рамках цього кримінального провадження.

Частиною 2 статті 100 Кримінально-процесуального кодексу України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок № 1104).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1104 речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані.

Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.

На упаковці (бирці) проставляються підписи осіб, які брали участь у процесуальній дії, та зазначається інформація про вміст упаковки, найменування проведеної процесуальної дії, дата її проведення та номер кримінального провадження.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 1104 вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження.

Пунктом 8 Порядку № 1104 визначено, що відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

У висновку службового розслідування зазначено, що позивачка неналежно забезпечила виконання службових обов`язків, що як наслідок призвело до відсутності контролю за зберіганням речових доказів, зокрема, мобільного телефону «Samsung Galaxy S8», вилученого у одного з підозрюваних осіб та в подальшому зникнення з нього інформації.

Дослідивши висновок службового розслідування, на основі якого прийняті оскаржені рішення про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби, апеляційний суд вважає, що відповідач обмежився лише описом обставин події і не вказав в чому полягає протиправність дій чи бездіяльності позивачки, тобто яким чином та якими саме діями позивачка порушила службову дисципліну і які обов`язки у певній ситуації не виконала позивачка, проте мала виконати, не співвставив дії чи бездіяльність позивачки з формою вини, тобто чи певні дії або бездіяльність позивачки вчинені умисно чи з необережності, а також причинний зв`язок між діями позивачки та наслідком, який настав.

Зокрема, у висновку службового розслідування відповідач вказав, що з телефону «Samsung Galaxy S8», який зберігався у сейфі у службовому кабінеті позивачки, зникла інформація, яка могла мати доказове значення у справі.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не конкретизував причинно-наслідковий зв`язок між наслідком - видалення інформації з телефону, яка могла мати доказове значення у справі та діями позивачки, зокрема, які дії позивачки призвели до того, що інформація з телефону «Samsung Galaxy S8», що могла мати доказове значення у справі, зникла. Відповідач не перевірив цілісність упаковки, де знаходився телефон, не знайшов доказів втручання у цілісність упакування.

При цьому, на думку апеляційного суду, відповідач оперує недоведеним твердженням про те, що на телефоні була, інформація, яка могла мати доказове значення у справі. Водночас, словосполучення «інформація, яка могла мати доказове значення у справі» є оціночним і не доведеним, а тому, на думку апеляційного суду, така обставина не може бути покладена у основу висновку про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку.

Крім того, у висновку службового розслідування не вказано обставини, які пом`якшують або обтяжують дисциплінарну відповідальність позивачки та є важливим елементом при визначенні виду дисциплінарного стягнення.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач застосував до позивачки дисциплінарне стягнення не обґрунтовано, без з`ясування усіх складових дисциплінарного проступку, обмежившись лише описом встановлених обставин події, а отже, оскаржені накази про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи та переведення на нижчеоплачувану роботу, на думку апеляційного суду, необхідно скасувати.

Приписами частини першої статті 235 КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Апеляційний суд вважає, що позивачка звільнена з посади незаконно, а тому підлягає поновленню на попередній посаді.

Згідно з статтею 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд встановив те, що з 29.07.2020 року позивачка працювала на нижчеоплачуваній роботі в порядку реалізації дисциплінарного стягнення про звільнення з посади.

Оскільки, позивачку звільнено з посади незаконно та протиправно переведено на нижчеоплачувану роботу, то позивачка має право на виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а саме різницю в заробітку, який позивачка отримала б на попередній посаді та тим, який позивачка фактично отримала на нижчеоплачуваній посаді.

Водночас у статті 235 КЗпП зазначено, що суд при вирішенні спору про поновлення на посаді вирішує питання про виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Отже, відповідача, у цьому випадку, необхідно зобов`язати нарахувати та виплати позивачці різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи починаючи з 29.07.2020 року по 25.02.2021 року.

При цьому, у контексті спірних правовідносин, саме механізм нарахування та виплати, а не стягнення, є належним способом компенсації часу виконання нижчеоплачуваної роботи та поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального права, а отже зроблено невірний висновок про відмову в задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову з вищевикладених мотивів.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу професійну допомогу, а тому, апеляційний суд, у такому випадку, позбавлений права оцінити витрати на правничу професійну допомогу на предмет їх співмірності.

Позивачка надала наступні документи, які підтверджують розмір витрат на правничу професійну допомогу:

- договір про надання правової допомоги № 23-в/20 від 13.08.2020 року;

- попередній розрахунок судових витрат;

- ордер серії ВЛ № 000066540 від 28.08.2020 року;

- детальний опис виконаних робіт від 18.09.2020 року;

- акт приймання виконаних робіт № 16 від 18.09.2020 року;

- меморіальний ордер №@2PL909460 від 18.09.2020 року.

Витрати позивачки на професійну правничу допомогу, відповідно до цих документів, становлять 6000 грн.

Отже, позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно відшкодувати 6000 грн. витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року в справі № 140/12686/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області № 1156/в від 12 червня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУ НП у Волинській області», що стосується накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області № 227 о/с від 29 липня 2020 року в частині призначення ОСОБА_1 старшим слідчим слідчого відділення Луцького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, звільнивши із займаної посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 29.07.2020 року по 25.02.2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) 00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 25.02.2021 року