Справа № 640/19146/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Київ № 640/19146/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року № 54483548

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року № 54483548.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог чинного законодавства відповідачем винесено постанову від 23.05.2018 року № 56481360 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 54483548, в рамках якого не було вчинено виконавчих дій щодо примусового стягнення суми боргу з боржника.

Позивач зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується у розмірі 10% від фактично стягнутих з боржника на користь стягувача сум боргу, разом з тим, виконавчий документ на підставі якого 11.08.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54483548 був повернутий стягувачу за його заявою, до вчинення відповідачем дій щодо звернення стягнення на майно боржника, а за таких умов у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2020 року після усунення недоліків адміністративного позову на виконання вимог ухвали суду від 28.08.2020 року, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/19146/20 в порядку спрощеного провадження з викликом осіб.

Одночасно, зазначеною вище ухвалою визнано поважними причини пропуску позивачем строку на звернення з даним адміністративним позовом та поновлено відповідний строк.

В судовому засіданні, у зв`язку із неявкою представника відповідача, на підставі клопотання позивача суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження .

Станом на дату розгляду справи по суті від представника відповідача відзиву на адміністративний позов на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2020 року не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2017 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 29.12.2015 року № 2517 про звернення стягнення за рахунок рухомого майна ОСОБА_1 , а саме автомобілю марки Land Rover, модель- Land Rover Sport, 2012 року випуску, відкрито виконавче провадження № 5448348 на задоволення вимог ПАТ КБ «Преміум» у розмірі 853 561,33 грн.

Одночасно, пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2017 року з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 85 356,13 грн.

Разом з тим, 23 травня 2018 року на підставі заяви ПАТ КБ «Преміум» від 19.04.2018 року № 01304/67 про повернення виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 29.12.2015 року № 2517 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Одночасно, 23 травня 2018 року відповідачем на підставі положень статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 85 356,13 грн.

Позивач вважаючи що постанова про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року прийнята відповідачем протиправно звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1 та 2 статті 27 Закону № 1404 (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) встановлювалось, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону № 1404 в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року № 54483548 була винесена відповідачем на підставі частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на повернення стягувачу (ПАТ КБ «Преміум») виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Н.В. від 29.12.2015 року № 2517 на підставі постанови від 23.05.2018 року про повернення виконавчого документу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що такі дії є протиправними оскільки в рамках виконавчого провадження № 54483548 жодних сум з боржника не стягувалось, тому правові підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи тлумачення статтям 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 року справа №825/739/17 дійшов висновку про помилковість доводів апеляційного суду про те що, Закон України "Про виконавче провадження" не містить такого положення, як стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання, то стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу, відповідно помилковими є висновки, що оскільки стягнення не відбулось, то стягнення виконавчого збору є помилковим.

Верховний Суд вказав, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується.

У той же час, суд вирішуючи дану адміністративну справу в межах спірних правовідносин враховує, що сума виконавчого збору у розмірі 10 % у відповідності до ст. 27 Закону № 1404 визначається не тільки з суми, яка стягнута державним виконавцем внаслідок звернення стягнення на заставлене майно боржника, а й із суми добровільно повернутої боржником стягувачу або вартості переданого ним майна.

При цьому, визначальною умовою для стягнення виконавчого збору є вчинення таких дій боржником, спрямованих на погашення заборгованості після відкриття виконавчого провадження за виконавчими документам.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття виконавчого провадження № 54483548, відповідачем було накладено арешт на автомобіль марки Land Rover, модель- Land Rover Sport, 2012 року випуску та оголошено розшук такого майна.

Тобто, фактично відповідачем розпочато примусове виконання виконавчого документу.

Водночас, ПАТ «КБ «Преміум» звертаючись із заявою про повернення виконавчого документа стягувачові від 19.04.2018 року № 01304/67 зазначив, що станом на 17.04.2018 року заборгованість за Кредитним договором № 16/К/13 від 17.06.2013 року у ОСОБА_1 перед банком відсутня.

Вказане свідчить про те, що сума боргу, яка мала б бути стягнута на користь ПАТ «КБ «Преміум» за рахунок реалізації рухомого майна боржника, була погашена самим боржником після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на стадії примусового виконання.

За таких умов, суд дійшов до висновку про безпідставність доводів позивача, правомірність винесеної відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору від 23.05.2018 року № 54483548 та відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень при задоволенні адміністративного позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко