Справа № 400/3659/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2021 р. № 400/3659/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 по 23.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.02.2018 включно в сумі 85 294,40 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період проходження ним військової служби з 01.12.2015 по 23.02.2018 включно нарахування грошового забезпечення відповідачем проводилося не у повному обсязі, зокрема, індексація грошового забезпечення відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась у повному обсязі. Позивач заперечує наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо нарахування суми індексації грошового забезпечення та провів самостійний розрахунок індексації за спірний період, виходячи з базового місяця - січень 2008 року, згідно з яким відповідна сума становить 85 294,40 грн. Позивач наголошує, що віднесення питання щодо нарахування належної позивачу індексації грошового забезпечення до дискреційних функцій відповідача є неможливим та створить необхідність подальшого оскарження протиправних дій відповідача до адміністративного суду.

Ухвалою від 16.09.2020 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження та відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні вимог позивача щодо визнання дій/бездіяльності відповідача протиправними; відмовити у задоволенні вимог позивача щодо визначення для обчислення індексації базовим місяцем січень 2008 року; прийняти обґрунтоване рішення щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.09.2016 по 23.02.2018 (за час фактичного проходження військової служби на офіцерських посадах у військовій частині НОМЕР_1 ). Відповідач посилається на виконання відповідачем роз`яснень директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, згідно з якими індексація грошового забезпечення не нараховувалась до окремого роз`яснення. Також відповідач зазначає про відсутність у Міністерства оборони України фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення у спірний період та подає власний розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за спірний період. Відповідач також зазначає, що у військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив військову службу з 30.09.2016, а не з 12.06.2013, як вказує позивач.

Ухвалою від 27.10.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

У відповіді на відзив позивач, заперечуючи проти розрахунку відповідача, наводить аргументи на користь базового місяця індексації січня 2008 року, а також заперечує дискрецію відповідача у питанні обчислення суми індексації грошового забезпечення позивача. Позивач вказує, що з 12.06.2013 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , найменування якої в подальшому було змінене на військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивач вважає безпідставним твердження відповідача про початок служби у військовій частині НОМЕР_1 лише з 30.09.2016.

У судове засідання позивач не з`явився, свого представника не направив. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.01.2021 оголошувалася перерва для надання відповідачем додаткових доказів у справі.

02.02.2021 відповідач звернувся до суду із клопотанням, в якому просив долучити до матеріалів справи документи, що додаються до клопотання; відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій неправомірними, а в частині зобов`язання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.02.2018 прийняти обґрунтоване рішення. У клопотанні відповідач зазначає, що у грудні 2015 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за листопад 2015 року в сумі 475,32 грн.

Суд задовольнив клопотання відповідача та долучив до матеріалів справи надані відповідачем документи:

- довідку розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по січень 2016 року;

- копії роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Мінсоцполітики щодо виплати індексації;

- витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2013 № 111 та від 14.06.2013 № 113, а також командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2016 № 198 та від 23.02.2018 № 38.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (раніше військова частина НОМЕР_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.06.2013 № 111 позивач зарахований до списків особового складу військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2018 № 383 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За спірний період (з 01.12.2015 по 23.02.2018 включно) позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Зокрема, як зазначив відповідач, позивачу в грудні 2015 року виплачена індексація грошового забезпечення за листопад 2015 року. Відомостей та доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 23.02.2018 включно відповідачем не подано.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених Законом.

Абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII встановлює, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Згідно частиною першою статті 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (стаття 4 Закону № 1282-XII).

Стаття 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1, Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

За нормами пункту 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пункт 5 Порядку № 1078 визначає, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що, відповідно до вимог законодавства, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Норми Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначають джерело коштів на проведення індексації. Пункт 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 23.02.2018 є порушенням вимог Закону № 1282-XII, Порядку № 1078 та порушує права позивача.

Частина четверта статті 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком (стаття 233 Кодексу законів про працю України).

Оскільки у період з 01.12.2015 по 23.02.2018 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, а відтак, наявність підстав для виходу за межі позовних вимог, згідно із частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, та визнання цієї бездіяльності протиправною.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.02.2018.

Щодо позовних вимог в частині установлення базового місяця індексації та стягнення індексації у визначеній відповідачем сумі суд виходить з такого.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках - це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У спірних правовідносинах індексація за період з 01.12.2015 по 23.02.2018 не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем для нарахування індексації, є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Аналогічна правова позиція щодо дискреційних повноважень військової частини з нарахування індексації грошового забезпечення викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищезазначеного суд відхиляє аргументи позивача щодо неможливості віднесення нарахування суми індексації за період з 01.12.2015 по 23.02.2018 до дискреційних повноважень відповідача.

За таких обставин суд дійшов переконання, що у цьому випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року - та для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу 85 294,40 грн. відсутні.

При цьому суд зазначає, що нарахування індексації у розмірі 0 грн. за будь-який місяць спірного періоду не свідчитиме про протиправну бездіяльність відповідача щодо її нарахування у разі відсутності підстав для її нарахування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статями 2, 9, 19 77, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.02.2018.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 23.02.2018.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства Україн.
Суддя В.В. Птичкіна