Справа № 240/21246/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення повного розрахунку при звільненні з військової служби в частині невиплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст, 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за повні 7 (сім) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 26.07.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на момент звільнення з військової служби в Збройних Силах України його календарна вислуга становила 07 років 01 місяць 13 днів; пільгова - 4 роки 09 сяців 16 днів; загальна - 11 років 10 місяців 29 днів.
Однак, при звільненні з військової служби військова частина НОМЕР_1 не провела з ним повного розрахунку, оскільки не виплатила йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач вказує, що з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби він звертався з відповідною заявою до відповідача, проте отримав відмову обґрунтовану тим, що права на отримання вказаної виплати він не має у зв`язку з тим, що його вислуга років у календарному обчисленні становить менше 10 років.
Позивач вказує, що зазначене в ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби", а тому вважаючи, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не виплатила йому одноразову вихідну допомогу при звільненні з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду .
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.
До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначав, що військова частина НОМЕР_1 не визнає позовних вимог та вважає їх необґрунтованими та безпідставними.
Разом з тим, оскільки доказів направлення відзиву позивачу не надано, доводи, викладені у нього, до уваги судом не приймаються.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений і виключений зі списків особового складу військової частини з 26.07.2020.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №147 від 26.07.2020 року, позивач має наступну вислугу років: календарна - 07 років 01 місяць 13 днів; пільгова - 4 роки 09 місяців 16 днів; загальна - 11 років 10 місяців 29 днів.
Оскільки при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 26.07.2020 позивачу не була нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, 03.11.2020 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
За наслідками розгляду вказаної заяви, військова частина НОМЕР_1 надіслала відповідь, оформлену листом від 18.11.2020 №5165, в якій відмовила у виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, зазначаючи при цьому, що відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 2 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби виплачується за наявності десяти і більше календарних років вислуги на військовій служби. Оскільки календарна вислуга позивача становить 7 років 1 місяць 13 днів, то на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби він не має.
Позивач, вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті одноразової вихідної допомоги при звільненні звільнення з військової служби протиправними, а тому він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Разом з тим, здійснивши системний аналіз вищезазначених правових норм, суд дійшов до висновку, що вжите в ч. 2 ст. 15 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поняття "календарна вислуга років" застосовується не для визначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру такої допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".
Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Умовою набуття військовослужбовцем права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність у нього "вислуги 10 років і більше".
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17.
Таки чином, твердження відповідача про наявність обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні такої вислуги, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.
Згідно матеріалів адміністративної справи, загальна вислуга років позивача в Збройних Силах України станом на момент звільнення з військової служби становила 11 років 10 місяців 29 днів, що свідчить про дотримання ним умови про наявність 10 і більше років вислуги для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні одноразової грошової допомоги відсутні, суд приходить до висновку, що позивач має право на таку виплату.
Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 30.07.2020 у справі №240/636/20.
Твердження відповідача про наявність обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні такої вислуги, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.
Суд зазначає, що в частині другій статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Також суд наголошує, що при вирішенні спірних правовідносин щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби застосуванню підлягає саме Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, зокрема п. п. 1 п. 9 розділу V Інструкції №558. Пріоритетним у даному випадку є норми Закону над підзаконними актами.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи викладене, суд вважає, що не нарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право позивача на отримання такої одноразової допомоги, встановлене ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З огляду на викладене, а також ураховуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню
Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 9,72-77,90,242-246,255,258 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос