Справа № 320/13351/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 лютого 2021 року справа № 320/13351/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3-2515 від 26.04.2019, винесене Головним управлінням ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 26.01.2021. Витребувано докази у справі від сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 16.02.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2020 судове засідання відкладено у зв`язку з необхідністю витребування доказів у справі на 25.02.2021.

У судове засідання 25.02.2021 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні 25.02.2021 представник позивача заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вказане клопотання мотивоване тим, що згідно з рішенням Головного управління ДПС в м. Києві від 24.02.2021 №4094/Гр/26-15-24-09-19 відкликано (скасовано) податкові повідомлення - рішення від 13.04.2018 №57069-1305-2655 на суму 100843,10 грн. та від 26.04.2019 №3-2615. Тобто відповідач оскаржувані порушення прав та інтересів позивача виправив, тому, на думку позивача, відновлення його законних прав та інтересів можливе без визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Крім того, представник позивача просив клопотання від 15.02.2021 про стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій в сумі 99,00 грн., залишити без розгляду.

Представник відповідача про закриття провадження у справі та повернення судового збору не заперечував.

Також представниками сторін в судовому засіданні 25.02.2021 подані клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з викладеним, протокольною ухвалою суду від 25.02.2021 постановлено здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши вказане клопотання представника позивача про закриття провадження, суд зазначає таке.

Статтею 238 КАС України передбачено підстави для закриття провадження.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданим міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 31 жовтня 1997 року. Місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42-43).

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить Посвідчення серія НОМЕР_3 , видане Білоцерківським ПФУ Київської області (а.с. 44).

Судом встановлено, що 12.09.2011 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровувана) було укладено Договір Дарування нежилого будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований за №3849 (а.с. 9-10).

Відповідно до пп.1.1. п.1 Дарувальник подарувала, а Обдаровувана прийняла в дар нежилий будинок (літ. Б) під номером АДРЕСА_2 .

Згідно з пп.1.1.1 п.1.1. договору, в якому вказано, що згідно Витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 06.09.2011 року, нежилий будинок, який переходить в дар знаходиться на земельній ділянці площею 1167,89 га, кадастровий номер якої: 82:138:017.

Як вказано в пп.1.6. п.1 договору вартість нежилого будинку, що передається в дар становить 1 996 932 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні.

В п.1 Акту прийому-передачі нежилого будинку від 12.09.2011 року вказано, що підтверджується виконання Дарувальником обов`язку з передачі Обдаровуваній нежилого будинку (літ. Б) під номер АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів №10368573 від 12.09.2011 14:34:57, під номером 4632329 зареєстровано Договір дарування (а.с. 12).

27.09.2011 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на нежилий будинок (літ. Б), заг. пл.740,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 32913654, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №31448346 від 27.09.2011 року виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 13).

Таким чином, право власності на нежилий будинок належить ОСОБА_2 , про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236577246 від 11.12.2020 (а.с. 14).

Згідно Податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 26.04.2019 року №3-2615 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 151 264,65 грн. (а.с. 7).

Згідно Податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м.Києві від 07.04.2020 року №78370-3313-2615, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 151 264,65 грн. (а.с. 8).

18.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у м. Києві із Формою для подання запиту на публічну інформацію у письмовому вигляді щодо податкових зобов`язань з земельного податку фізичних осіб за 2019, 2020 роки (а.с. 16-17).

У відповіді ГУ ДПС у м. Києві №18347/Є/26-15-33-13-19 від 15.07.2020 року вказало, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному ст.58 ПКУ. Відповідно ІТС «Податковий блок» та договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 20.03.2011 №806, станом на 10.07.2020 року заявник є власником нежитлового приміщення під земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,116789 га. В зв`язку з цим ГУ ДПС у м. Києві їй були сформовані ППР за 2020 рік від 07.04.2020 №78370-3313-2615 у розмірі: 151 264,65 грн. та від 26.04.2019 року №3-2615 у розмірі: 151 264,65 грн. (а.с. 18-22).

18.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у м. Києві із заявою про проведення звірки даних та відкликання податкових повідомлень-рішень з земельного податку (а.с. 24-27) і у відповіді ГУ ДПС у м. Києві №21063/Є/26-15-33-13-19 від 25.08.2020 року вказало, що ППР з якими позивач не погоджується, можуть бути оскаржені з урахуванням строків давності у судовому порядку, визначеному законодавством України (а.с. 28-30).

У зв`язку з цим, 21.09.2020 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Наконечного В.Л. звернулась до ДПС України зі скаргою на рішення ГУ ДПС у м. Києві від 25.08.2020 року №21063/Є/26-15-33-13-19 щодо відмови у проведенні перерахунку та скасуванні (відкликанні) податкових повідомлень-рішень з земельного податку від 26.04.2019 року №3-2615 та від 07.04.2020 року №78370-3313-2615 в якій просила скасувати дані рішення (а.с. 31-32).

Рішенням ДПС України №33268/6/99-00-06-02-04-06 від 23.11.2020 року скаргу Наконечного В.Л. адвоката фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 - задоволено частково; залишено без розгляду скаргу Наконечного В.Л. адвоката фізичної особи-платника податків Єфіменко Валентини Яківни в частині оскарження ППР ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2019 року №3-2615; скасовано ППР ГУ ДПС у м. Києві від 07.04.2020 року №78370-3313-2615 (а.с. 34-37).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2019 року №3-2615 позивач звернулася до Київського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

На підставі викладених норм суд зазначає, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України установлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В той же час базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1 статті 271 Податкового кодексу України). При цьому, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

При вирішенні питання правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік необхідним є встановлення факту використання контролюючим органом офіційних відомостей при здійсненні розрахунку такого зобов`язання.

Відповідач посилається на те, що розрахунок земельного податку проводився ним з врахуванням вимог п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, відповідно до інформації, зазначеної у базі даних ІТ «Податковий блок» та договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 20.03.2011 №806 по фізичним особам, відповідно до відомостей якої станом на 10.07.2020 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення під земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,116789 га.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України установлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

За приписами норм ст.ст.15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 №3613-VI), до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними).

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З контексту наведених правових норм можна дійти висновку, що нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Статтями 1, 18 Закону України від 11.12.03 №1378-IV "Про оцінку земель" (далі - Закон №1378-IV) установлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до ст.ст.15, 20, 23 Закону №1378-IV підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п.1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Згідно з п.21 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.95р. №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Відповідачем під час розгляду справи не подано суду витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, якою за твердженнями контролюючого органу користується позивач, та/або офіційні відомості про вказану земельну ділянку з Державного земельного кадастру, на підставі яких контролюючий орган має обчислювати суму грошового зобов`язання позивача по земельному податку за 2019 рік, а тому податковим органом не було доведено правильність нарахування суми грошового зобов`язання із земельного податку згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

12.09.2011 року ОСОБА_1 уклала Договір Дарування нежилого будинку (літ. Б) під номер АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , яка в свою чергу 27.09.2011 року зареєструвала права власності на нього.

Таким чином, ОСОБА_1 з 27.09.2011 року не є власником даного нежилого приміщення і у неї відсутній обов`язок щодо сплати земельного податку за 2019 рік, оскільки Договором Дарування від 12.09.2011 року вона його подарувала ОСОБА_2 , а тому, згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України у неї припинилося право власності у зв`язку із відчуженням її свого майна.

Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі (269.1 ст.269 ПКУ).

Об`єктом оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1ст.270 ПКУ).

Базою оподаткування земельним податком є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розд. XII ПКУ;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (п.271.1 ст.271 ПКУ).

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3% від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1% від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3% та не більше 1% від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст.271 ПКУ).

У п. 284.1 ст. 284 ПКУ встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території і до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини справи, відсутній об`єкт оподаткування земельним податком земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,116789 га в 2019 році.

Крім цього, суд звертає увагу, що рішенням ДПС України №33268/6/99-00-06-02-04-06 від 23.11.2020 року - скасовано ППР ГУ ДПС у м. Києві від 07.04.2020 року №78370-3313-2615, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 151264,65 грн. з огляду на те, що підставою для нарахування згідно п.286.1 ст.286 ПК України є дані державного земельного кадастру, то при нарахуванні земельного податку скаржнику за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , контролюючим органом не дотримано вимоги п.286.1 ст.286 та п.287.6 ст.287 ПК України (а.с.34-37).

Отже, рішенням ДПС України №33268/6/99-00-06-02-04-06 від 23.11.2020 року щодо скасування ППР ГУ ДПС у м. Києві від 07.04.2020 року №78370-3313-2615, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 151264,65 грн. встановлено неправомірність визначення податкового зобов`язання позивачу із земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 151264,65 грн. у зв`язку з відсутністю об`єкта оподаткування як такого, що повністю підтверджує й неправомірність оспорюваного у даній справі податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2019 року №3-2615.

Як встановлено судом, в процесу розгляду даної справи в суді, 18.02.2021 позивач звернувся із повторною заявою до відповідача про проведення звірки даних та відкликання податкових повідомлень-рішень з земельного податку.

Рішенням Головного управління ДПС у м. Києві від 24.02.2021 №4094/Гр/26-15-24-09-19 за результатами проведеної звірки та наданих підтверджуючих документів, Головним управлінням ДПС у м.Києві проведено перерахунок по податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб за 2018-2019 роки та відкликано (скасовано) податкові повідомлення - рішення від 13.04.2018 №57069-1305-2655 на суму 100843,10 грн. та від 26.04.2019 №3-2615.

З огляду на викладене, порушення, допущені відповідачем, були самостійно усунуті суб`єктом владних повноважень, що свідчить про повне відновлення законних прав та інтересів позивача.

Водночас, суд зауважує, що підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача є неможливим без визнання оскаржуваного рішення протиправним відсутні, а тому заява представника позивача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Розглядаючи заяву позивача щодо присудження понесених позивачем з відповідача витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Отже, в силу статті 140 КАС України, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Частиною 2 статті 238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 2 статті 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Так, судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1512,70 грн., що підтверджується квитанцією від 08.12.2020 №ПН7390 (а.с.6).

Правові засади щодо справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (надалі по тексту - Закон №3674-VI).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-ІХ установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3-2515 від 26.04.2019, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві відносно ОСОБА_1 , яким визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 151264,65 грн.

Поданий позов є позовом майнового характеру, ціна позову при подачі якого складає 151264,65 грн.

Отже, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 1512,65 грн. (151264,65 грн. х 1% : 100% = 1512,65 грн.).

Таким чином, позивачем під час звернення до суду з позовною заявою було надмірно сплачено судовий збір у розмірі 0,05 грн. (1512,70 грн. - 1512,65 грн.).

Враховуючи викладене, сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1512,65 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві.

Крім того, у клопотанні від 25.02.2021 про закриття провадження у справі представник позивача просив клопотання від 15.02.2021 про стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій в сумі 99,00 грн., залишити без розгляду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України не визначені процесуальні наслідки повернення без розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій в сумі 99,00 грн., у зв`язку з чим суд вважає за доцільне застосувати у даному випадку норми, що регулюють порядок подання та відкликання (та відповідні наслідки) позовної заяви після відкриття провадження у справі.

Виходячи зі змісту п. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на вищевказане суд вважає за необхідне клопотання представника позивача від 15.02.2021 про стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій в сумі 99,00 грн., - залишити без розгляду.

Керуючись статтями 140, 189, 238, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Клопотання представника позивача - адвоката Наконечного Віталія Леонідовича від 25.02.2021 про закриття провадження в адміністративній справі №320/13351/20, - задовольнити.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №320/13351/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №3-2515 від 26.04.2019.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м.Києві (ідентифікаційний код: 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19) судовий збір у сумі 1512,65 грн. (одна тисяча п`ятсот дванадцять грн. 65 коп.).

4. Клопотання представника позивача - адвоката Наконечного Віталія Леонідовича від 15.02.2021 про стягнення за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій в сумі 99,00 грн., - залишити без розгляду.

5. Копію даної ухвали видати (надіслати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено - 26.02.2021.

Суддя Кушнова А.О.