Справа № 300/24/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р. справа № 300/24/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), 05.01.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) у якій просить:

- визнати протиправними дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, однак із обмеженням максимального розміру пенсії на підставі статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач переконаний, що такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не відповідають Конституції України, порушують його право на отримання пенсії у розмірі, передбаченому Законом та суттєво погіршують фінансове становище останнього. Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, висновками Конституційного Суду України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених у ній недоліків (а.с.20-21).

Позивачем, у межах встановленого суддею строку, недоліки позову усунуто (а.с.25-35), відтак ухвалою суду від 28.01.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.37-38).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.02.2021 за №0900-0802-8/4752 від 09.02.2021 (а.с.44-47). Так, у відзиві представниця відповідача із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилась, вказала на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначила, що під час перерахунку і виплати пенсії відповідач керувався нормами статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Представниця вказує на те, що приписи статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, чинній на момент перерахунку позивачу пенсії, носять імперативний характер та неконституційними не визнавались. За таких обставин представниця ГК ПФУ в Івано-Франківській області просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (надалі, також Закон №2262-ХІІ).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 по справі №300/452/20 (а.с.26-29 та зворотна сторона) відповідачем, починаючи з 01.01.2016 здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі виданої Ліквідаційною комісією УМВС України оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області під час здійснення перерахунку пенсії застосовано положення статті 43 Закону №2262-ХІІ, в результаті чого, розмір перерахованої пенсії з 38498,40 грн обмежено до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, що становить 17 120,00 грн. (а.с.33).

В результаті розгляду звернення позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направлено ОСОБА_1 листа від 16.11.2020 №3633-3551/Н-02/8-0900/20 (а.с.32 та зворотна сторона), згідно зі змістом якого, позивачу роз`яснено про те, що внаслідок проведеного перерахунку, розмір пенсійної виплати збільшився на 8 132,00 грн та становить 17 120,00 грн. Водночас, повідомлено про те, що різницю в сумі 317 807,89 грн, що утворилася внаслідок здійсненого перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 відповідачем обліковано в реєстрі рішень пенсійного фонду України, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати пенсії не у повному розмірі, із застосуванням обмежень, протиправними та такими, що порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення, за захистом своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 цієї ж статті (в редакції від 01.01.2016) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надалі, приписами Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01.01.2017, до другого речення частини 7 статті 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесено зміни: слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Представниця відповідача, обґрунтовуючи правомірність дій та рішень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що норма закону про обмеження максимального розміру пенсії не визнавалась неконституційною. Натомість, неконституційними визнані зміни до статті 43 Закону №2262-ХІІ, які вносились Законом №911-VIII від 24.12.2015 про обмеження максимального розміру пенсії на 2016 рік. Сама стаття 43 щодо максимального розміру пенсії на 2017, 2018 та 2019 роки є чинною та, відповідно, підлягає застосуванню.

Надаючи оцінку таким твердженням представника, суд повторно наголошує на тому, що частина 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачалось обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016.

Відповідачем, в даному випадку, не враховано, що вищевказане рішення Конституційного Суду України стосується як і змін, внесених до другого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", так і першого речення, яким визначено обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Дійсно, приводом для розгляду Конституційним Судом справи №7-рп/2016 стало конституційне подання Верховного Суду України про неконституційність положень саме другого речення частини 7 статті 43 і першого речення частини 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак, в результаті розгляду справи, у своєму рішенні Конституційний Суд виснував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. У зв`язку із цим, Суд зазначив, що підлягають визнанню такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення як першого так і другого речень частини 7 статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону №2262-ХІІ.

З урахуванням наведеного, доводи представника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо чинності положень першого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності та є безпідставними.

Разом з цим, суд зазначає, що втрата з 20.12.2016 чинності частиною 7 статті 43 Закону №2262-XII виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною в цілому частини 7 статті 43 Закону №2262-XII така норма вважається відсутньою у тексті Закону. Суд звертає увагу відповідача на те, що після прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення зміни до першого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII аналогічного змісту новими законами не вносились.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифрових значень є нереалізованими.

На думку суду, ці зміни є повторним запровадженням регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому не можуть створювати підстав для обмеження максимального розміру пенсії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17 та від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на пункт 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII, яким встановлено, що дія положень цього Закону стосовно визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Враховуючи наведене, позивач переконаний, що оскільки пенсію по інвалідності йому призначено з липня 2014 року, положення Закону №911-VIII щодо обмеження максимальним розміром пенсії до позивача з 01.01.2016 по 31.12.2016 застосовуватись не може.

Із таким висновком позивача суд не погоджується та зазначає, що Законом №911-VIII внесено зміни до статті 43 Закону №2262-XII виключно шляхом доповнення абзацу п`ятого таким реченням: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Натомість, до речення першого цього ж абзацу статті Закону зміни з 01.01.2016 не вносились. Так, вказаною нормою встановлювалось, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічна норма в частині обмеження містилася в редакції Закону №2262-XII від 08.06.2014 на момент призначення пенсії позивачу з 02.08.2014 і стосувалася всіх пенсіонерів, яким пенсія призначена після 01.10.2011 - набрання чинності Закону України №3668-VI від 08.07.2011. "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Суд зазначає, що згідно із приписами статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Враховуючи те, що рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2016 набрало чинності 20 грудня 2016 року, саме з цього моменту виникли підстави для обчислення розміру пенсії позивачу без застосування максимального розміру, встановленого статтею 43 Закону №2262-XII.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлені судом фактичні обставини справи та системний аналіз усіх вищезазначених правових норм дозволяють суду дійти висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, застосувавши з 01.01.2016 по 19.12.2016 обмеження пенсії позивача максимальним розміром, який не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, діяло відповідно до приписів чинної на той час статті 43 Закону №2262-XII.

Водночас, зважаючи на висновок суду про відсутність підстав для обмеження максимального розміру пенсії позивача з 20.12.2016 на підставі статті 43 Закону №2262-XII в силу набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 по справі №7-рп/2016, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 9 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, у зв`язку із чим, судові витрати розподілу не підлягають.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає також про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, що зумовлено бездіяльністю відповідача щодо виконання своїх повноважень в частині перерахунку пенсії позивача належним чином та в добровільному порядку.

Однак, суд вважає таку вимогу позивача передчасною та не вбачає необхідності у встановленні судового контрою на даній стадії судового провадження.

Частинами 1 та 2 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту вищенаведених положень Кодексу вбачається, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, який здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, так як судом не встановлено обставин відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили.

Водночас, суд звертає увагу позивача і на те, що дії по встановленню судового контролю можуть бути вчинені судом і після ухвалення відповідного рішення по справі, за умови звернення позивача та наявності обґрунтованих доказів щодо бездіяльності відповідача в частині виконання рішення суду чи зволікання у такому виконанні.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром пенсії, при виплаті такої ОСОБА_1 в результаті перерахунку, здійсненого на виконання рішення суду з 20.12.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 20.12.2016 без обмеження її максимальним розміром.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса:

АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.