Справа № 280/9121/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
25 лютого 2021 року Справа № 280/9121/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Комунальної установи «Обласний центр медико соціальної експертизи» (69069, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 44, )

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
14.12.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунальної установи «Обласний центр медико соціальної експертизи» (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0010492, видану Комунальною установою «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в частині невизнання настання інвалідності;

зобов`язати Комунальну установу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради визначити ОСОБА_1 за результатами огляду 11.06.2020 групу інвалідності відповідно до висновку судово-медичної експертизи.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач вважає безпідставним призначення йому 10 % втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням так, як пов`язане воно із захистом Батьківщини. Просить позов задовольнити.

Відповідач заперечив, зокрема зазначив, що позивач був оглянутий медико-соціальною експертною комісією (далі МСЄК), якою встановлено основний діагноз, були досліджені всі необхідні документи, проаналізовані нормативні акти, надана оцінка встановленим діагнозам на підставі чого позивачу було встановлено 10 % втрати професійної працездатності. Таким чином, всі рішення та дії обласної МСЕК №2 були вчинені у відповідності до вимог «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», затвердженого Наказом МОЗ України від 05.06.2012 №420, «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011 № 561, «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317.Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою судді 21.12.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 12.01.2021.

12.01.2021 протокольною Ухвалою суду було відкладено підготовче засідання на 02.02.2021.

02.02.2021 Ухвалами суду було відмовлено в призначенні судово-медичної експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.02.02021.

15.02.2021 до суду сторонами були подані клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач проходив військову службу за мобілізацією з 14.08.2015 по 20.10.2016, а з 28.02.2017 по 02.03.2020 за контрактом.

На обласній МСЕК №2 КУ «ОЦМСЕ» ЗОР позивача було оглянуто, за результатами якого був складений акт огляду №102 від 11.06.2020.

Згідно з документами, які були надані до МСЕК, а саме «Направлення на МСЕК», яке було оформлено ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» та свідоцтва про хворобу від 24.04.2020 № 144/с, у ОСОБА_1 були зафіксовані хвороби та встановлені діагнози.

За результатами медико-експертного огляду позивачу, враховуючи ступінь функціональних порушень зі сторони опорно-рухового апарату, відповідно до п.2.1 таблиці 1 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», затвердженого Наказом МОЗ України від 05.06.2012 №420, встановлено 10 % втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням « так» пов`язаним із захистом Батьківщини.

Згідно з п.2.3 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011р. № 561, критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317.

Після вивчення наданих медичних документів та огляду фахівцями обласної МСЕК № 2 позивачу визначено ступінь обмеження життєдіяльності: до самообслуговування - 0 ст., пересування - 0 ст., трудової діяльності - 0 ст., обмеження здатності до орієнтації - 0 ст., до спілкування - 0 ст., контролювати свою поведінку - 0 ст. Враховуючи вищенаведене, даних для встановлення однієї із груп інвалідності, на час огляду, не було.

Внаслідок вказаних захворювань, які мають невиліковний характер, позивачу встановлено 10% втрати працездатності.

Дана обставина підтверджується Довідкою Запорізької обласної МСЕК від 11.06.20 серії АГ № 0010492, копія якої додана до позову.

Позивач вважаючи безпідставним призначення йому 10% втрати працездатності , наполягає на тому, що йому повинні були встановити групу інвалідності, посилається на п.27 Положення № 1317 в якому зазначено, що захворювання, одержані під час захисту батьківщини та (або) під час проходження військової служби, можуть бути причинами інвалідності. Зокрема зазначає, що відповідачем було не вірно визначено кваліфікацію захворювань позивача, що стало підставою для помилкового висновку МСЕК.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Норми матеріального права, в цій справі, Верховний Суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, які регулюються, зокрема, Законом України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV), Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі- Положення №1317), Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року № 561, Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 червня 2012 року № 420, .

Відповідно до ст.1 Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні".

Інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відповідно до частини третьої ст.7 Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Відповідно до п.11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності від 3 грудня 2009 №1317 ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Пунктом 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією таких документів: 1) копії свідоцтва про хворобу, виданого за затвердженою Міноборони формою військово-лікувальним закладом або районним військовим комісаріатом у разі визнання військово-лікарською комісією військовослужбовця або військовозобов`язаного в період проходження служби (зборів) не придатним за станом здоров`я для подальшого проходження служби (зборів) унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. Ступінь втрати працездатності застрахованого військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби; 2) довідки про придатність військовослужбовця або військовозобов`язаного до військової служби, що видана військоволікувальним закладом або районним закладом чи військовим комісаріатом за затвердженою Міноборони формою, якщо: застрахованого визнано обмежено придатним до військової служби (зборів) або професійної діяльності у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів), але не підлягає звільненню з військової служби (зборів); ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів; застрахованого визнано військово-лікарською комісією придатним до військової служби (зборів) у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів). Ступінь втрати працездатності застрахованого встановлює комісія після закінчення його лікування (п.13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності)

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді (п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності)

Згідно з п.2.3 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011 № 561, критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317.

Критерії встановлення інвалідності були проаналізовані відповідачем після вивчення наданих медичних документів та огляду фахівцями обласної МСЕК № 2 Соколова І.С., як вже зазначалося вище, визначено ступінь обмеження життєдіяльності: до самообслуговування - 0 ст., пересування - 0 ст., трудової діяльності - 0 ст., обмеження здатності до орієнтації - 0 ст., до спілкування - 0 ст., контролювати свою поведінку - 0 ст. Тому даних для встановлення однієї із груп інвалідності, на час огляду, не було.

Згідно п. 19-2 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним у пунктах 11-14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), встановлюється на підставі:

медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва;

документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року № 685.

Пункт 1.10 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011 № 561 (далі-Інструкція №561) встановлено, що при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Відповідно до підпункт 2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 червня 2012 року № 420 при невстановлені інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Суд при вирішенні справи по суті враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, в якій спір виник у зв`язку із незгодою позивача із висновком МСЕК про час настання інвалідності позивача, Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, яка встановлена Інструкцією про встановлення груп інвалідності, Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Суди позбавлені можливості оцінювати підставність прийняття певного висновку, так як суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 по справі № 200/14695/19-а, зазначив що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

З огляду на предмет спору та аналіз нормативно-правових актів, суд зазначає, що позивачем дотримання процедури прийняття медичною установою висновку не оспорюється, а предметом розгляду у цій справі є оцінка підставності висновку МСЕК, так як суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не було надано доказів порушення відповідачем процедури прийняття оскарженого висновку МСЕК, тому суд робить висновок, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Враховуючи те, що позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору, в силу приписів пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Комунальної установи «Обласний центр медико соціальної експертизи» (69069, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 44, ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 25.02.2021.

Суддя О.В. Конишева