Справа № 540/3509/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3509/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - Гончаренка А.Ю., Беженар Є.О., Душенко В.А.

представників відповідача Міністерства юстиції України - Саприкіної В.В., Бугайова В.В.,

представника третьої особи - Шаровської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

треті особи - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державна установа "Голопристанська виправна колонія (№7)"

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (далі-відповідач - 1) від 12.10.2020 №3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення»;

- поновити на посаді начальника Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)»;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді начальника Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)».

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю повноважень у комісії на вчинення дій щодо проведення службового розслідування, відповідно до «Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України», затвердженого наказом Мін`юсту від 12.03.2015 №356/5 (далі-Порядок № 356/5), пункт 2 розділу І та п. 1 розділу VІІІ якого передбачають, що висновок службового розслідування це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції, резолютивна частина, відповідно, має містити підтвердження чи спростування відомостей, які стали підставою для призначення розслідування. Позивач зазначає, що у висновку про службове розслідування від 24.09.2020 міститься правова оцінка про власне збагачення, зловживання службовим становищем, застосування примусової праці та порушень прав та свобод людини і громадянина, які містять ознаки кримінальних правопорушень у зв`язку з чим, відповідно до п. 3 розділу І Порядку комісія направила копію висновку до ТУ ДБР у м. Мелітополі, відповідно, виключно ДБР, прокуратура або суд мають встановлювати, чи був у діях позивача склад кримінального правопорушення. ОСОБА_1 вважає, що комісія не мала таких повноважень робити висновок про винуватість його у діях, оцінку яким може надавати виключно суд у кримінальному провадженні, та зазначив, що на теперішній час його не допитували і він не має жодного статусу в кримінальному провадженні. Також, ОСОБА_1 зауважив, що зазначені у висновку правові норми є загальними та не містять конкретних порушень, які міг він вчинити, даних правопорушень він не вчиняв, про що зазначив у письмових поясненнях. Суть звинувачень, зазначених у висновку службового розслідування зводиться до начебто надання позивачем незаконних наказів своїм підлеглим будувати йому будинок, що підтверджується тільки поясненнями працівників колонії, висновок не містить в собі інших належних та допустимих доказів. ОСОБА_1 в наданих до службової перевірки поясненнях зазначав про те, що свою земельну ділянку він надав у безоплатне користування працівнику колонії ОСОБА_2 для вирощування овочів для потреб останнього, зауважив, що на його земельній ділянці знаходиться недобудований будинок, тому позивач не користувався своєю земельною ділянкою за призначенням. Комісія з дотриманням положень Порядку № 356/5 мала допитати сусідів вказаної земельної ділянки позивача на предмет будівництва житлового будинку на земельній ділянці та вирощування овочів, вважає, що комісія не вжила жодних заходів щодо перевірки пояснень позивача та прийняла до уваги лише пояснення працівників колонії. ОСОБА_1 зазначає про відсутність у висновку службової перевірки пояснень ОСОБА_3 , вказує, що в день зафіксованих комісією подій 08.07.2020 працівники колонії ОСОБА_4 був у відпустці з 08.07.2020 по 17.07.2020, що спростовує його пояснення про не складання рапорту щодо відпустки. ОСОБА_2 мав їхати до м. Гола Пристань за будівельними матеріалами для потреб колонії, ОСОБА_3 був вихідним після добового чергування, що всупереч положенням Порядку № 356/5 не було перевірено належним чином комісією. Також, позивач вважає, що запис на аудіо файлі AUD-20200909 не має жодних доказів на підтвердження належності на записі голосів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту ОВС України, підлеглі не повинні виконувати накази керівництва, якщо вони суперечать закону, відповідно вказані працівники колонії усно чи письмового не звертались з такими скаргами щодо незаконності наказів, комісія, в супереч Порядку № 356/5 не встановлювала наявність таких наказів. Позивач зауважив, що викладене формулювання у п. 3 спірного наказу від 20.10.2020 № 3197/к згідно ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту ОВС суперечить чинному законодавству та зазначає, що про його перебування на лікарняному на час прийняття наказу № 3197/к відповідачу було відомо. ОСОБА_1 вважає, що висновки службового розслідування від 21.09.2020, затверджені 24.09.2020 не підтверджуються належними доказами та спірні накази Міністерства юстиції України від 12.10.2020 №3113/к, від 20.10.2020 № 3197/к є незаконними та підлягають скасуванню.

12.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30.11.2020 о 09:30 год.

30.11.2020 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, відкладено підготовче засідання на 17.12.2020 о 09:30 год.

30.11.2020 до суду надійшов відзив на адміністративний позов представника відповідача Міністерства юстиції України (далі-відповідач, МЮУ), позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. МЮУ зазначає, що серед підстав для проведення службового розслідування згідно положень Порядку № 356/5 є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, дане розслідування визначається як комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, дії або бездіяльність стали причиною його скоєння. Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, кримінальна, адміністративна та дисциплінарна відповідальність не є взаємовиключними, оскільки Порядок № 356/5, як одну з підстав проведення службового розслідування визначає скоєння особою кримінального чи адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим зазначає про помилковість твердження позивача щодо звинувачення його у висновку службового розслідування від 24.09.2020 у вчинені кримінального злочину, комісія, в даному випадку, надає лише правову оцінку виявленим фактам, обставинам, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції. Відповідач зазначає, що під час проведення службового розслідування у висновку зазначено про встановлені порушення ОСОБА_1 Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 № 1252/5, Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Конституції України та Конвенції № 29 Міжнародної організації праці, відповідно у резолютивній частині комісією було запропоновано направити даний висновок до територіального управління Державного бюро розслідувань м. Мелітополь, для надання правової оцінки діям начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія № 7» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 . Також, відповідач зазначив, що твердження позивача в позові спростовуються встановленим та зафіксованим фактом перебування підлеглих ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.07.2020 о 08:50 біля будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , відомості про що внесені до ЄО за № 5442 працівниками Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП у Херсонській області, оскільки на місце події було викликано слідчо-оперативну групу; відсутністю письмового договору з ОСОБА_2 щодо надання у тимчасове користування земельної ділянки за адресою буд. АДРЕСА_1 та наявністю письмових пояснень останнього щодо вказівок працювати на будівництві домоволодіння позивача без оплати за свою роботу та у робочий час; наявністю письмових пояснень ОСОБА_4 щодо обставин службового розслідування, надання йому відпустки 08.07.2020; наявністю письмових пояснень ОСОБА_2 щодо наказів ОСОБА_1 та відрядження 08.07.2020; наявність аудіо файлу AUD-20200909 розмови між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підтвердження наказів останнього щодо ведення працівником колонії у робочий час робіт на земельній ділянці, що належить позивачу; наявністю фото зробленими на місці події 08.07.2020 та іншими матеріалами службового розслідування.

МЮУ зазначає про необґрунтовані зауваження позивача щодо необхідності у додатковому допиті сусідів за земельною ділянкою ОСОБА_1 за обставинами службової перевірки, оскільки дані особи, відповідно до положень Порядку № 356/5 не підлягають опитуванню; пояснення позивача були перевірені шляхом опитування колишнього співробітника колонії ОСОБА_5 , діючих працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про що внесено відомості до ЄО за № 5442 працівниками Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП у Херсонській області, відомості до ЄДР, внесені прокуратурою Херсонської області. Комісією також було зафіксовано порушення ОСОБА_1 ст. 10 Закону України «Про відпустки» під час надання відпустки підлеглому ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_2 не був у відрядженні до м. Гола Пристань, а разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 08.07.2020 вели будівництво на земельній ділянці позивача. Відповідач зауважив про те, що підписання наказу про відпустку ОСОБА_4 не доводить відсутність незаконних наказів щодо ведення будівельних робіт даним підлеглим у робочий час, як і твердження про відсутність прогулів та отримання заробітної плати у підлеглих ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як доказ відсутності таких незаконних наказів, дана позиція позивача спростована матеріалами службового розслідування. Щодо формулювання у п. 3 спірного наказу від 20.10.2020 № 3197/к відповідач вважає, що воно узгоджується зі ст. 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», 20.10.2020 є датою видання наказу, а не дата звільнення, як зазначено у вказаному спірному наказі «У разі відсутності ОСОБА_1 на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності…», відповідно, позивач ще перебуває на службі в органах внутрішніх справ України, та фактично наказ буде виконано та звільнено ОСОБА_1 в день його прибуття до місця проходження служби. МЮУ вважає спірні накази від 12.10.2020 за № 3113/к «Про накладання дисциплінарного стягнення» та від 20.10.2020 за № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

17.12.2020 ухвалою суду задоволено частково клопотання представника позивача, призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021 о 09:30 год., витребувані додаткові докази по справі.

12.01.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, призначено підготовче судове засідання на 01.02.2021 о 09:30 год., витребувано додаткові докази по справі.

01.02.2021 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державну установу «Голопристанська виправна колонія (№7)».

01.02.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021 о 10:30 год., витребувано додаткові докази повторно.

10.02.2021 до суду надійшли пояснення представника третьої особи Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» (далі - третя особа, ДУ «ГВК (№7)»), в яких зазначено про те, що встановлені комісією в ході службового розслідування обставини дій ОСОБА_1 щодо порушення службової дисципліни відносно своїх підлеглих працівників внесені до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України та слугували винесенню спірних наказів від 12.10.2020 №3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» та 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення». За наказом від 20.10.2020 № 3197/к на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення 22.10.2020 з посади начальника Державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)», зауважує, що позивач відсутній на своєму робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, з 21.01.2021 адміністрації не відомо про місце перебування ОСОБА_1 , перебування останнього на лікарняному з 06.10.2020 по 20.01.2021 підтверджується листками непрацездатності з різних медичних закладів, відповідно до пункту 6 розділу III наказу Міністерства внутрішніх справ України № 285 від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 відділом по роботі з персоналом ДУ «ГВК (№7)» 09.02.2021 на адресу місця проживання надіслано направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, для визначення придатності до подальшої служби. Третя особа вважає, що задоволення позову призведе до незаконного звільнення працівників колонії та підтримує позицію відповідача по справі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.02.2021 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

11.02.2021 ухвалою суду закінчено підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 19.02.2021 о 10.30 год.

В судовому засіданні 19.02.2021 позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити, представник відповідача підтримала подані до суду заперечення та просила суд відмовити в задоволенні позову, представник третьої особи ДУ «ГВК (№7)» просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, викладену у письмовому вигляді правову позицію щодо заявленого позову до суду не надано. Відповідно до ст. 192, ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за даною явкою та наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши позиції сторін, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок прийняття Міністерством юстиції України двох наказів:

- від 12.10.2020 № 3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким відповідно до абз.2 преамбули, ст.ст. 12-14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та п.131 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків п. 1 наказу накладено дисциплінарне стягнення на начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , звільнивши його з посади. Пунктом 2 даного наказу начальнику Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майору внутрішньої служби ОСОБА_8 наказано ознайомити ОСОБА_1 з даним наказом під особистий підпис. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника Міністра Висоцьку О.

Підставою для винесення даного наказу зазначено висновок службового розслідування від 24.09.2020, письмові пояснення ОСОБА_1 від 01.10.2020.

Зі змістом даного наказу позивач ознайомлений належним чином, що самим позивачем та сторонами не заперечувалось в ході розгляду справи;

- від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», яким відповідно до абз.2 преамбули, ст.ст. 12-14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та п.131 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків п. 1 наказу наказано «Звільнити 22 жовтня 2020 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та абзацу шостого пункту 3 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Підстава: наказ Міністерства юстиції України від 12 жовтня 2020 року № 3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення». ».

Пунктом 2 даного наказу зазначено «Зарахувати з 23 жовтня 2020 року в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 згідно із ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 1 ч. 1 ст. 67 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 3 спірного наказу зазначено «У разі відсутності ОСОБА_1 на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, що не перевищує встановленого законодавством строку; датою зарахування в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції наступний день після дати звільнення.».

Згідно п. 4 та п. 5 даного наказу Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань забезпечити 1) неухильне дотримання вимог ч.ч. 3 7 ст. 67 Закону України «Про національну поліцію»; 2) ознайомлення ОСОБА_9 з цим наказом під особистий підпис. Контроль за виконанням цього наказу покласти на заступника Міністра Висьоцьку О.

Щодо змісту даного наказу позивачу ОСОБА_1 відомо, але під підпис особисто не ознайомлено, оскільки позивач перебуває на лікарняному.

Підставою для винесення Міністерством юстиції України зазначених спірних наказів були висновки службового розслідування від 21.09.2020, затверджених Міністром юстиції України Малюська Д. 24.09.2020.

Судом встановлено, що розслідування проводилось на виконання наказів Міністерства юстиції України від 29.07.2020 № 1961/7 «Про проведення службового розслідування» та від 28.08.2020 №2233/7 «Про продовження строку проведення службового розслідування» уповноваженими представниками комісії щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)».

Службовим розслідуванням встановлено, що «співробітниками Управління з питань внутрішніх розслідувань безпеки персоналу з питань виконання кримінальних покарань (далі-співробітники УВБ) спільно із працівниками прокуратури Херсонської області в ході реалізації раніше отриманої оперативної інформації, встановлено факт зловживання начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 своїми службовими обов`язками.

Так 08.07.2020 приблизно о 08.50 годин поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_1 , співробітниками УВБ було зупинено працівників державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» (далі-Установа), а саме начальника відділу нагляду і безпеки Установи майора внутрішньої служби ОСОБА_4 , начальника відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони Установи ОСОБА_2 та оператора хлораторної установки експлуатаційного персоналу об`єктів водопостачання та водовідведення відділу інтендантського та господарського забезпечення ОСОБА_3 , які вийшли із зазначеного будинку у робочому (брудному) одязі за інструментом до своїх автомобілів, що були припарковані поблизу сусіднього подвір`я. На запитання, що саме вони роблять в робочий час у вказаному місці, останні пояснити нічого не змогли.

На місце події викликано слідчо оперативну групу Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, працівниками якої зібрано матеріали по зазначеному факту та цього ж дня внесено відомості до ЄО за № 5442.

Опитаний на місці події ОСОБА_4 , пояснив, що він спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за проханням начальника Установи Бутаєвим Г.М., періодично проводить оздоблювальні роботи у вказаному будинку. Будь-яких грошових коштів за свою роботу вони не отримують. Причин, з яких ОСОБА_4 виконує зазначені роботи, останній пояснити не зміг.

Під час опитування ОСОБА_4 на місце події прибув начальник Установи, при цьому поводив себе зухвало та високомірно, заборонив своїм співробітникам надавати пояснення по даному факту та взагалі спілкуватись із співробітниками УВБ.

Цього ж дня, приблизно в 10.20 год., коли співробітники УВБ перебували в приміщенні кабінету начальника по роботі з персоналом Установи ОСОБА_6 та збирали документи, що підтверджують вказані вище факти, останню визвав до свого кабінету ОСОБА_1 , дав їй рапорт про надання відпустки ОСОБА_4 , написаний нібито 07.07.2020 та наказав підготувати проект наказу про відпустку останнього з 08.07.2020. Цього ж дня за № 28/ОС/ВП в Установі зареєстровано наказ Про надання відпустки ОСОБА_4

10.07.2020 прокуратурою Херсонської області відомості за фактом зловживання службовим становищем начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» внесено до ЄРДР № 0000062 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, відомості за фактом службового підроблення начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» внесено до ЄРДР №0000063 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Вказані факти підтверджуються фотознімками зробленими на місці події, копією рапорту ОСОБА_4 , копією наказу про надання відпустки ОСОБА_4 та поясненням останнього які були надані ним на місці події та які долучені до матеріалів службового розслідування…».

За наслідками проведеного службового розслідування, комісією, на аркуші 15 висновку, викладено свою думку за обставинами розслідування, а саме: « … на думку Комісії начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, порушив вимоги викладені в абзаці 1 розділу VІІІ Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017, грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», зокрема порушив присягу співробітника Державної кримінально-виконавчої служби України, в частині недодержання Конституції та законів України, неналежного виконання своїх службових обов`язків, вимог статутів, порушень прав і свобод людини та громадянина, а саме своїх підлеглих, порушив вимоги ч. 1 ст. 16 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України» в частині невиконання Законів України та недодержання норм професійної етики, порушив вимоги ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» в частині віддання підлеглим наказу, який суперечить Законам України, не виконав вимоги ст. 1 та ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» в частині порушення службової дисципліни, що виявилось у створенні неналежних умов проходження служби підлеглих, відсутності поваги до них та приниженні особистої гідності, грубо порушив вимоги ст. 19 Конституції України в частині примушування своїх підлеглих робити те, що не передбачено законодавством та в частині перевищення своїх владних повноважень, грубо порушив вимоги ст. 43 Конституції України в частині використання примусової праці своїх підлеглих.».

Відповідно, аркуш 16 висновку службового розслідування, містить пропозиції комісії, зокрема, пунктами 2-4 визначено: «…. Подати висновок службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами начальницького та рядового складу державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» на розгляд та затвердження Міністру юстиції України ОСОБА_10 . Начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» - полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 пропонується притягнути до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з займаної посади. Копію затвердженого висновку службового розслідування направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, для надання правової оцінки діям начальника внутрішньої служби ОСОБА_1 ».

Даний висновок службового розслідування підписаний членами комісії та скріплений печатками.

З наданої суду відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 06.01.2021 № 12-71/Гр вбачається надіслання слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_11 матеріалів службового розслідування, затверджених 24.09.2020, що підтверджується супровідним листом від 22.10.2020 №5/1-224.

Таким чином, підставою для винесення спірних наказів Міністерства юстиції України від 12.10.2020 № 3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» та від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» був висновок службового розслідування від 21.09.2020, затверджений Міністром юстиції України 24.09.2020, яким було зафіксовано порушення начальником внутрішньої служби державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» - полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 . Конституції України, вимог чинного законодавства щодо професійної етики, службової дисципліни, зафіксовано перевищення своїх повноважень, неналежне виконання своїх службових обов`язків, вимог статутів, порушень прав і свобод людини та громадянина, а саме своїх підлеглих, у створенні неналежних умов проходження служби підлеглих, відсутності поваги до них та приниженні особистої гідності, підроблення службових документів, у зв`язку з чим дані накази є предметом розгляду у даній справі, та які позивач вважає незаконними та просить суд їх скасувати.

Враховуючи надані сторонами пояснення та наявні в матеріалах справи викладені у письмовому вигляді позиції сторін, вбачається, що позивач аргументує свої позовні вимоги відсутністю з боку відповідача належних доказів щодо звинувачення його у скоєнні кримінального правопорушення, не об`єктивному проведенню комісією службового розслідування та необґрунтованих викладених у ньому висновків, наполягають на тому, що другий наказ від 20.10.2020 №3197/к є реалізованим та таким, що порушує права та інтереси позивача. В свою чергу, відповідач вважає, що службове розслідування було проведено з дотриманням Порядку № 356/5 та висновки мають рекомендаційний характер, комісією зафіксовано встановлені в ході проведення службового розслідування порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства під час перебування на посаді начальника внутрішньої служби державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)», а саме порушення службової дисципліни. Позиція третьої особи ДУ «ГВК (№7)» спрямована на твердженні щодо законності спірних наказів Міністерства юстиції України від 12.10.2020 № 3113/к та від 20.10.2020 №3197/к. У зв`язку із встановленими обставинами по справі та враховуючи зазначену позицію сторін, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність дотримання Комісією положень Порядку № 356/5, що проводила службове розслідування щодо порушення службової дисципліни начальника ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 , обґрунтованості зазначених у висновку думки та пропозиції Комісії, наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушення службової дисципліни, відповідно законність спірних наказів Міністерства юстиції України від 12.10.2020 № 3113/к та від 20.10.2020 №3197/к, які були винесені Міністерством юстиції на підставі висновків службового розслідування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язання вчинити певні дії (п.2, п. 4 ч. 1 ст.5 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 полковник внутрішньої служби перебуває на посаді начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)», за відповідною посадою відноситься до старшого начальницького складу згідно п. 4 ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-ІV, відповідно має нести службу згідно Конституції України, з дотриманням Кодексу професійної етики персоналу Кримінально-виконавчої служби України, Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», зазначеного Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та інших Законів, нормативно-правових актів.

Частина 1 та частина 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-ІV (далі-Закон № 2713-ІV) визначає, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу, в якій зокрема, присягають неухильно додержуватися Конституції та законів України, бути чесним, гуманним, сумлінним і дисциплінованим, зберігати державну та іншу охоронювану законом таємницю, виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина (ч. 4 ст. 14 Закону № 2713-ІV). Підписаний текст присяги зберігається в особовій справі (ч. 5 ст. 14 Закону № 2713-ІV).

Частиною 1 статті 16 Закону № 2713-ІV визначено, що персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту.

Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі-Закон № 3460-IV, Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень та поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 1 Закону № 3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов`язковими для виконання (п. 1, п. 7 ст. 3 Дисциплінарного статуту).

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного статут визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Частина 2 зазначеної статті передбачає, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості. Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником (ч.ч. 1-3 ст. 8 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Кодекс професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 № 1272/5 (далі Кодекс) - це система моральних норм, зобов`язань і вимог щодо сумлінного виконання службових обов`язків персоналом цієї служби, заснована на загальновизнаних моральних принципах і положеннях національного законодавства, міжнародних стандартах функціонування системи виконання кримінальних покарань.

Положення Кодексу спрямовані на встановлення етичних стандартів, пов`язаних зі статусом осіб з числа персоналу ДКВС України.

Відповідно до розділу ІІ Кодексу, останній стосується персоналу ДКВС України, до якого належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами. Норми Кодексу поширюються на персонал ДКВС України, до якого належить персонал Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, утворених для забезпечення виконання завдань ДКВС України. Персонал ДКВС України зобов`язаний дотримуватись цього Кодексу.

Пункт 3 розділу ІV Кодексу «Персонал ДКВС України і система кримінальної юстиції» визначає, що персонал ДКВС України повинен працювати сумлінно та з повагою ставитись до людської гідності ув`язнених, засуджених, громадськості та своїх колег, що дасть змогу забезпечити та підтримати довіру до ДКВС України.

Згідно статті А розділу V Кодексу «Основні принципи поведінки персоналу ДКВС України» персонал ДКВС України на всіх рівнях несе персональну відповідальність за наслідки від своїх власних дій, бездіяльності або надання розпоряджень підлеглим, а також зобов`язаний завжди контролювати відповідність своїх дій закону.

Даним Кодексом серед основних принципів поведінки персоналу ДКВС України також визначено принципи доброчесності, поваги та захисту людської гідності, допомоги та підтримки, справедливості, неупередженості і відсутності дискримінації, співпраці, конфіденційність і захист даних.

Згідно розділу VІІ Кодексу «Поведінка персоналу ДКВС України у позаробочий час» персонал ДКВС України зобов`язаний не чинити дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам чи негативно вплинути на репутацію ДКВС України.

Пунктами 1 та 2 розділу VІІІ Кодексу «Обов`язки начальників та керівників» начальники та керівники органів і установ (далі начальники та керівники) зобов`язані бути взірцями у питаннях етичної поведінки і працювати відповідно до цього Кодексу. Вони повинні бути прикладом для наслідування у питаннях ведення професійної, неупередженої та ефективної діяльності в кожному підпорядкованому органі або установі. Вони зобов`язані морально і психологічно підтримувати персонал, давати йому необхідні рекомендації щодо якісного виконання професійних обов`язків та мотивувати їх до професійного зростання. Начальники та керівники зобов`язані гарантувати, що їхній персонал належно виконує свої професійні обов`язки. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, що порушує цей Кодекс, інформуючи про це, якщо це доречно, персонал ДКВС України, а у разі потреби інших відповідних посадових осіб. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам цього Кодексу, інформуючи при цьому в разі потреби й інших відповідних осіб.

Персонал ДКВС України зобов`язаний виконувати положення цього Кодексу, а також повинен запобігати і всіляко протидіяти будь-яким його порушенням. Особи з числа персоналу ДКВС України, які мають підстави вважати, що сталося або може статися порушення цього Кодексу, зобов`язані повідомити про це вищестояще керівництво і, якщо це необхідно, інші відповідні органи (розділ ІХ Кодексу «Прикінцеві положення»).

Частинами 1 та 2 статті 13 Дисциплінарного статуту визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ч. 7 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 «Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України» (далі Положення № 228), відповідно до якого Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації (п. 1 Положення № 228).

Відповідно до п. 1 Положення № 228 Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно пункту 12 підпункту 131 Положення № 228 Міністр утворює уповноважені органи з питань пробації, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров`я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації, утворені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, застосовує заходи заохочення та притягує до дисциплінарної відповідальності, вносить подання щодо представлення до відзначення державними нагородами України, а також затверджує їх положення (статути).

Судом встановлено, що спірні накази від 12.10.2020 № 3113/к та від 20.10.2020 №3197/к були винесені та підписані Міністром юстиції України Малюська Д. відповідно до пункту 12 підпункту 131 Положення № 228. Дані обставини щодо повноважень Міністерства юстиції України позивачем та його представниками не оспорюються.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2020 за № 5/1-5017/Гр, за підписом в.о. начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майора внутрішньої служби ОСОБА_12 було надіслано листа до Міністра юстиції України щодо встановленого співробітниками Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з працівниками прокуратури Херсонської області факту зловживання начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 своїми службовими обов`язками, а саме всупереч інтересам служби надає підлеглим працівникам усні вказівки щодо проведення останніми ремонтних та оздоблювальних робіт у його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які проводились у їх робочий час. В даному листі також викладено встановлені обставини 08.07.2020, та обставини опитування ОСОБА_4 , зазначено про те, що 10.07.2020 прокуратурою Херсонської області за фактом зловживання службовим становищем внесено відомості до ЄРДР № 0000063 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України. Даним листом, з метою об`єктивної перевірки викладених фактів та з`ясування усіх обставин, що сприяли встановленим порушенням, ДУ «ГВК (№7)» просить призначити службове розслідування відповідно до вимог Порядку № 356/5 та прийняти рішення щодо відсторонення від виконання своїх службових обов`язків за займаною посадою начальника ДУ «ГВК (№7)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Відповідно, підставою для проведення службового розслідування був наказ Міністерства юстиції України від 29.07.2020 № 1961/7 «Про проведення службового розслідування», виданого відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за № 295/26740.

В даному наказі від 29.07.2020 № 1961/7 зокрема в п. 5 зазначено про відсторонення начальника ДУ «ГВК (№7)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків за займаною посадою на період проведення службового розслідування, та п. 6 даного наказу покладено виконання обов`язків начальника ДУ «ГВК (№7)» на період проведення службового розслідування на заступника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «ГВК (№7)» майора внутрішньої служби ОСОБА_13

26.08.2020 за № 5/1-7080/Гр за підписом начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майора внутрішньої служби Гречанюк С. було надіслано листа до Міністра юстиції України з метою уточнення причин, встановлених обставин і умов, всебічного і об`єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування щодо продовження строку проведення службового розслідування у зв`язку із неможливістю здійснити опитування начальника ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 , оскільки з 05.08.2020 він перебуває на лікарняному.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2020 № 2233/7 «Про продовження строку проведення службового розслідування» продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць.

Судом встановлено, що службове розслідування проводилось уповноваженими особами членами Комісії: голова комісії заступник начальника Управління начальника відділу оперативної роботи Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань підполковника внутрішньої служби Бондаренка Р.П., членів Комісії: старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативної роботи Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ОСОБА_14 , начальника сектору внутрішньої безпеки у південному регіоні Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Єфіменко В.В., старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах сектору внутрішньої безпеки у південному регіоні Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_15 .

Службове розслідування здійснювалось щодо обставин невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)».

В ході проведення службового розслідування були опитані начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 ; капітан внутрішньої служби, начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_7 ; майор внутрішньої служби начальник відділу по роботі з персоналом державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_6 ; майор внутрішньої служби, начальник відділу нагляду і безпеки державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 , колишній начальник відомчої пожежної охорони державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)»; полковник внутрішньої служби, заступник начальника з інтендантського та комунально-побутового забезпечення державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_16 ; майор внутрішньої служби, начальник відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_2 ..

Службовим розслідуванням було встановлено та зафіксовано 08.07.2020 зловживання начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 службового становища, зокрема, незаконне примушування до праці працівників колонії ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

З дослідженого судом висновку службового розслідування від 21.09.2020, затвердженого Міністерством юстиції України 24.09.2020, вбачається, що у своїх поясненнях начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 своєї провини не визнав, підтвердив, що йому належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , пояснив, що будинок він будує з 2015 року та оскільки він є недобудованим, він в ньому не проживає, та на прохання свого підлеглого ОСОБА_2 за усною домовленістю, надав йому земельну ділянку у безоплатне користування для своїх потреб. В даних поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 дозволив йому користуватись своєю земельною ділянкою у вільний від роботи час та надав останньому ключі від будинку, щоб той міг підключити засоби поливу, що знаходяться у будинку до електромережі. Будь-яких будівельних робіт ОСОБА_2 та інші співробітники не виконували на його земельній ділянці, наказів відповідних він нікому не надавав. ОСОБА_2 08.07.2020 був на робочому місці та мав поїхати у відрядження до м.Гола Пристань з метою придбання будівельних матеріалів для потреб установи. ОСОБА_3 був після добового чергування, а ОСОБА_4 07.07.2020 звернувся до нього з рапортом щодо надання йому відпустки, відповідно з 08.07.2020 ОСОБА_4 перебував у відпустці.

В даних відібраних поясненнях також зазначено «..Що саме зазначені співробітники втрьох робили 08.07.2020 в будинку, що йому належить, ОСОБА_1 , не пояснив».

Дані пояснення, допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні, наголошував на відсутності у своїх діях складу кримінального правопорушення щодо віддання незаконних наказів своїм підлеглим будувати йому будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснив, що проживає в с. Дар`ївка, має будинок в с. Новозбур`ївка, але оскільки дім на земельній ділянці не добудований він там не проживає та з 20.02.2012 працює на посаді начальника ДУ «ГВК (№7)», скарг від підлеглих щодо незаконності наказів за весь період служби він не отримував, вважає дії Комісії щодо проведення службового розслідування провокаційними та незаконними, щодо наявності кримінального провадження йому нічого не відомо, ніяких свідчень він не надавав, підозру йому не пред`явлено. Від надання додаткових пояснень щодо обставин 08.07.2020 позивач та його представники відмовились зважаючи на не розголошення відомостей по кримінальному провадженню.

Зокрема, з відібраних пояснень майора внутрішньої служби, начальника відділу нагляду і безпеки державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_4 (арк. 5-6 висновку) вбачається, що він працює на посаді начальника ВНіБ з 16.03.2020, до обов`язків входить контроль за дотриманням засудженими вимог чинного законодавства, за видачу посилок, за надання побачень засудженим, за пропускний режим тощо. Коли, він працював на посаді водія в Установі, приблизно в липні 2019 року «… ОСОБА_1 звернувся до нього із наказом щоб він встановив на його земельній ділянці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , паркан, ворота та хвіртку. Вказані роботи він виконував спільно із майором внутрішньої служби ОСОБА_2 ». Також, ОСОБА_4 в даних поясненнях зазначив, що в подальшому з вересня 2019 року йому було неодноразово наказано проводити будівельні та інші роботи на земельній ділянці ОСОБА_1 та «в будинку (облаштування фронтонів, облицьовочні роботи гаража та бані). Вказані роботи він також виконував спільно з ОСОБА_2 ».

В березні 2020 року, коли ОСОБА_4 вже перебував на посаді начальника відділу нагляду та безпеки Установи, також отримував накази від ОСОБА_1 щодо ведення ремонтних робіт в середині будинку, а саме штукатурні роботи, заливка полів, обшивка стін гіпсокартоном. Роботи він проводив разом з ОСОБА_2 , з кінця червня 2020 року по 08.07.2020 у свій службовий час або у вільний від роботи час здійснювали обшивку стін будинку гіпсокартоном. На запитання до начальника Установи ОСОБА_1 щодо виконання своїх безпосередніх обов`язків на службі, він отримував відповідь, що це не його проблеми і він повинен виконувати ремонтні роботи в будинку.

Щодо обставин саме 08.07.2020, ОСОБА_4 пояснив, що цього дня, він спільно з ОСОБА_2 , був затриманий поблизу будинку за вказаною адресою співробітниками УВБ. На місці події прибула слідчо-оперативна група поліції, співробітники якої відібрали у всіх присутніх пояснення. Через деякий час на місце також прибув ОСОБА_1 , який сказав ОСОБА_4 , що на питання про те, що останній тут робить, він має сказати, що з 08.07.2020 по 18.07.2020 перебуває у відпустці за фактично відпрацьований час у 2019 році, йому привезуть рапорт, щоб ОСОБА_4 в ньому поставив свій підпис. В подальшому ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 поблизу Новозбур`ївської школи № 3 чекали на рапорт, але рапорт ніхто не привіз.

ОСОБА_4 також надав пояснення з приводу того, що ОСОБА_1 йому в телефонній розмові повідомив, що рапорт за нього вже кимось підписаний та наказував йому написати рапорт на відпустку від своєї руки, але ОСОБА_4 йому відмовив. Також зазначив, що будь-якої грошової винагороди чи пільги за виконання робіт на земельній ділянці від ОСОБА_1 він не отримував. «Зазначені роботи він виконував, оскільки перебував в робочій залежності ОСОБА_1 та виконував його накази як безпосереднього керівника», та у зв`язку із наданням таких пояснень, ОСОБА_4 хвилюється за свою службову кар`єру через зв`язки та вплив ОСОБА_1 , вважає, що останній може здійснити відносно нього заходи дисциплінарного впливу аж до звільнення з органів ДКВС.

На вимогу суду, до матеріалів справи надано представником третьої особи ДУ «ГВК (№7)» витяг з наказу від 08.07.2020 № 28/ос/вп щодо надання відпустки ОСОБА_4 за фактично відпрацьований час 2019 року, відповідно до ст. 92, ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», терміном 10 діб за фактично відпрацьований час з 08.07.2020, за підписом начальника установи полковника внутрішньої служби Бутаєва Г., підстава зазначена рапорт ОСОБА_4 від 07.07.2020.

Також, до справи надано рапорт від 07.07.2020, який написаний від руки та має підпис ОСОБА_4 , з резолюцією «до наказу 07.07.10» з підписом ОСОБА_1 . Про достовірність та справжність даного рапорту стверджував в ході проведення службового розслідування позивач ОСОБА_1 , в свою чергу, сам ОСОБА_4 пояснював в ході службового розслідування, що даного рапорту він не писав і нічого не підписував, у відпустці з 08.07.2020 по 18.07.2020 не перебував, щодо обставин отримання начебто ним відпустки та написання рапорту йому намагався пояснити начальник Установи ОСОБА_1 під час встановлених обставин 08.07.2020, які слугували проведенню службового розслідування.

Обставини складання рапорту на відпустку працівника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_4 підтверджені також відібраними поясненнями комісії службового розслідування від майора внутрішньої служби начальника відділу по роботі з персоналом державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_6 (арк. 4-5 висновку), з яких вбачається, що 08.07.2020 рапорт на відпустку ОСОБА_4 був у керівника Установи ОСОБА_1 , який вона особисто забрала о 10.30 год. та зазначила, що в подальшому їй було відомо про те, що даний рапорт був написаний її підлеглим ОСОБА_7 за проханням ОСОБА_4 .

З відібраних в ході службового розслідування пояснень ОСОБА_7 капітана внутрішньої служби, начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» (арк. 3-4 висновку) вбачається, що 07.07.2020 приблизно о 15.00 год. до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням написати йому рапорт на відпустку. Дане прохання він виконав, написав рапорт ОСОБА_4 , віддав йому та подальша доля рапорту йому не відома. В даному висновку зафіксовано, що на запитання стосовно того з якою метою він власноручно писав рапорт на відпустку ОСОБА_4 , чому ОСОБА_4 сам не написав даного рапорту, хто йому віддавав наказ писати даний рапорт, ОСОБА_7 пояснити не зміг.

Таким чином, існування рапорту про відпустку працівника Установи ОСОБА_4 з 07.07.2020 по 18.07.2020 підтверджують працівники Установи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та позивач по справі ОСОБА_1 . Відповідно, працівник Установи ОСОБА_4 заперечував проти написання ним рапорту про надання відпустки з 07.07.2020 по 18.07.2020, що підтверджується відібраними в ході службового розслідування поясненнями та підтвердженими показами суду наданим в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 . Судом встановлено, що обставини підроблення службових документів розглядаються в кримінальному провадженні № 0000062 за ознаками ч. 1 ст. 364 КК України. Позивачем та його представниками не надано суду доказів в обґрунтування перебування ОСОБА_4 у відпустці у періоді з 07.07.2020 по 18.07.2020, написання саме ОСОБА_4 рапорту на відпустку та не спростовано належними та допустимими доказами пояснення свідка ОСОБА_4 . Досліджені судом пояснення працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 лише підтверджують факт написання рапорту від імені ОСОБА_4 самим ОСОБА_7 , який не змін в ході службового розслідування пояснити чому він написав самостійно даний рапорт.

В судовому засіданні, допитаний в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив надані пояснення в ході службового розслідування, суду пояснив, що на нього не було жодного впливу та погроз з боку Комісії чи інших уповноважених осіб, щодо надання таких пояснень. На спростування досліджених судом пояснень та показів суду свідка ОСОБА_4 , позивач та його представники в ході розгляду справи будь-яких пояснень та додаткових зауважень до суду не надали, мотивуючи правом не розголошення відомостей, що розглядаються у кримінальних провадженнях. Таким чином, ОСОБА_4 підтвердив виконання ним незаконних наказів начальника ДУ «ГВК (№7) ОСОБА_1 у період з 2015 року по липень 2020 року, включно, щодо здійснення будівництва у свій робочий час, без отримання будь-яких коштів та пільг від позивача, а саме спорудження житлового будинку, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд, отримання даних наказів шляхом залякування звільненням зі служби, супроводженням приниження честі та гідності.

З відібраних 01.09.2020 пояснень в ході службового розслідування майора внутрішньої служби начальника відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_2 (арк. 9-11 висновку) вбачається, що до його службових обов`язків входить здійснення контролю протипожежного стану виправної колонії, в підпорядкуванні має трьох співробітників, та він безпосередньо підпорядкований начальнику ОСОБА_1 та першому заступнику начальника Установи. Зокрема, ОСОБА_2 пояснив, що восени 2015 року, коли він ще перебував на посаді інспектора з мобіляційної роботи та цивільного захисту Установи, ОСОБА_1 наказав йому будувати йому будинок за адресою по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та інші споруди, такі як паркан, гараж, лазню та господарські будівлі. Такі ж накази ОСОБА_1 віддав ОСОБА_16 та ОСОБА_5 , які також в той час працювали в Установі. ОСОБА_1 їм пояснив, що роботи вони мають виконувати у свій робочій час, на запитання ОСОБА_2 щодо виконання ним своїх безпосередніх обов`язків, ОСОБА_1 йому пояснив, щоб він не турбувався і це його проблема, як закривати їм відпрацьований час.

ОСОБА_2 також пояснив, що він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_5 за період з 2015 року по травень 2017 року побудували ОСОБА_1 будинок. Разом з ОСОБА_16 він почав будувати гараж, особисто будував лазню. Гараж та лазню будували зі шлакоблоків, які були виготовлені в колонії по вказівці начальника ОСОБА_1 «Всі зазначені споруди вони будували повністю, тобто починаючи з заливки фундаменту та закінчуючи покрівлею споруд.». В червні 2017 року ОСОБА_5 звільнився зі служби, а ОСОБА_16 відмовився приймати подальшу участь у будівництві ОСОБА_1 ОСОБА_1 в подальшому наказав ОСОБА_2 продовжувати оздоблювальні роботи в будинку, а саме утеплення будинку пінопластом, встановлення вікон, дверей, фігурних грат на вікна, які були виготовлені в державній установі «Голопристанська виправна колонія (№7)». Приблизно в липні 2019 року ОСОБА_1 наказав йому з ОСОБА_4 залити фундамент під паркан та встановити його, а також поставити металеві ворота. Паркан та ворота були також відлиті та виготовлені в Установі за наказом ОСОБА_1 . В березні 2020 року за наказом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мав порахувати кількість необхідних матеріалів для проведення внутрішніх робіт в будинку, відповідно в період з березня до травня 2020 року, він разом з ОСОБА_4 здійснювали дані штукатурні роботи під плитку, встановлювали гіпсокартон, заливали стяжку підлоги. З початку травня по кінець червня 2020 року ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не працювали в будинку ОСОБА_1 , оскільки останній запідозрив, що виявили факт будівництва ними його будинку. В кінці червня 2020 року ОСОБА_1 наказав йому та ОСОБА_4 підшивати в будинку стелю гіпсокартоном, одну кімнату вони закінчили, та під час роботи в другій кімнаті, їх роботу було зафіксовано співробітниками УВБ ДКВС.

ОСОБА_2 пояснив, що всі роботи в будинку ОСОБА_1 та на території земельної ділянки виконувались у його робочий час, у вихідні дні вони майже не працювали, працювали не більше п`яти днів на тиждень, за всі п`ять років. Свої службові обов`язки був вимушений виконувати у вільний від роботи на будівництві час, включаючи і вихідні дні. Будь-яких коштів за свою роботу на будівництві, ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не отримував, як і особистої винагороди. «Фактично він працював на будівництві домоволодіння ОСОБА_1 оскільки був в його прямій трудовій залежності та виконував його накази як свого безпосереднього керівника та турбувався, що він його звільнить з роботи.».

В додатково наданих поясненнях 09.09.2020 ОСОБА_2 пояснив, що після того, як 01.09.2020 ним були надані пояснення співробітникам УВБ, 04.09.2020 його викликав до себе ОСОБА_1 та почав йому вказувати як саме поводитись, що казати в разі якщо його викличуть для бесіди співробітники УВБ, а саме, щоб ОСОБА_2 надавав пояснення про те, що будинок ніякий він не будував, заперечував свою причетність до будівництва або відмовлявся надавати пояснення. ОСОБА_2 , також пояснив, що у зв`язку з тим, що він побоювався за своє службове становище, ним здійснювались записи на власний мобільний телефон «Самсунг» розмов з ОСОБА_1 .

У висновку службового розслідування зазначено про те, що ОСОБА_2 надав для долучення до матеріалів службового розслідування диск CD-R, об`ємом 700 mb із записом розмови з ОСОБА_1 що мала місце 04.09.2020 та про яку він зазначив у своєму поясненні.

В судовому засіданні, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 підтримав повністю надані в ході службового розслідування 01.09.2020 та 04.09.2020 пояснення, суду пояснив, що на нього не було жодного впливу та погроз з боку Комісії чи інших уповноважених осіб, щодо надання таких пояснень. На спростування пояснень свідка ОСОБА_2 , позивач та його представники в ході розгляду справи пояснень та додаткових зауважень до суду не надали.

Таким чином, в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив виконання ним незаконних наказів начальника ДУ «ГВК (№7) ОСОБА_1 у період з 2015 року по липень 2020 року, включно, щодо здійснення будівництва у свій робочий час, без отримання будь-яких коштів та пільг від позивача, а саме спорудження житлового будинку, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд, отримання даних наказів шляхом залякування звільненням зі служби, супроводженням приниження честі та гідності.

Опитаний в ході службового розслідування полковник внутрішньої служби, заступник начальника з інтендантського та комунально-побутового забезпечення державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_16 (арк. 7-8 висновку), останній пояснив, що перебуває на вказаній посаді з 2012 року, до його службових обов`язків входить здійснення комунально-побутового забезпечення засуджених та їх належне харчування, він безпосередньо підпорядкований начальнику Установи ОСОБА_1 , має будівельну освіту, у зв`язку з чим восени 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до нього з наказом побудувати йому будинок, паркан, гараж, лазню та інші господарські будівлі за адресою по АДРЕСА_3 . Аналогічні накази ОСОБА_1 були до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ОСОБА_16 ОСОБА_1 наказав працювати у його робочий час, що дана робота не буде відображатись на його безпосередній роботі, пояснив що поганого нічого не буде, але коштів в якості винагороди за роботу як будівельника йому не обіцяв.

З досліджених судом даних пояснень, вбачається, що вони збігаються та підтверджують дослідженні пояснення ОСОБА_2 в ході службового розслідування, підтверджують виконання будівельних робіт з будівництва будинку починаючи з фундаменту та закінчуючи покрівлею у період з травня 2015 року по травень 2017 року, а також гаражу та лазні, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підтвердив обставини виконання наказів ОСОБА_1 працівниками Установи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. ОСОБА_2 звертався до нього за порадами з приводу будівництва, на запитання щодо можливої відмови ОСОБА_1 , останні йому повідомили, що наслідком такої відмови буде звільнення, та в ОСОБА_2 є сім`я та діти. ОСОБА_16 підтвердив обставини відмови у червні 2017 року від подальшого виконання наказів ОСОБА_1 щодо будівельних робіт на його земельній ділянці, зазначив про погрози з боку ОСОБА_1 щодо звільнення його з роботи, отримував постійне приниження, образи, вираження нецензурною лайкою на його адресу та адресу інших співробітників, які не бажали також виконувати його незаконні накази.

Судом встановлено, що комісією також було допитано колишнього працівника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_5 , який на час звільнення працював на посаді начальника відомчої пожежної охорони, був підпорядкований начальнику Установи та його заступнику. З даних пояснень (арк. 6-7 висновку) вбачається підтвердження обставин, не за власною волею, без отримання будь-яких коштів, пільг, виконання будівельних робіт в період з 2015 по травень 2017 року на земельній ділянці, що належить керівнику Установи ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_3 , а саме будівництво будинку починаючи з фундаменту та закінчуючи покрівлею, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд. Аналогічні накази були надані ОСОБА_2 та ОСОБА_16 . Підтвердив обставини будівництва матеріалом «саман», який виготовлявся за наказом ОСОБА_1 на території державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)», здійснення будівельних робіт у свій робочий час, вихід для ведення будівельних робіт у вихідні дні відбувся лише декілька разів. У червні 2017 року ОСОБА_5 відмовив ОСОБА_1 в подальшому виконувати його накази та щоб його не звільнили в порядку дисциплінарного стягнення за наказом ОСОБА_1 , він був змушений звільнитись зі служби за власним бажанням. В даних поясненнях також зазначено, що «..Він працював на будівництві домоволодіння ОСОБА_1 оскільки був в його прямій трудовій залежності та виконував його накази, як безпосередньо керівника.».

Як встановлено судом, у висновку службового розслідування відсутні відібрані пояснення від ОСОБА_3 , який, відповідно до наданих пояснень ОСОБА_4 , також, періодично здійснював оздоблювальні роботи у вказаному будинку, але дана особа в Установі на час проведення службового розслідування не працювала, відповідно не була допитана членами Комісії з підстав порушення керівником Установи службової дисципліни щодо своїх підлеглих.

Досліджені судом у висновку службового розслідування пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_16 позивач та його представники в ході розгляду даної справи не спростовували посилаючись на право не розголошення відомостей, що розглядаються в кримінальних провадженнях.

Таким чином, з дослідженого судом висновку службового розслідування від 24.09.2020 судом встановлено, що 08.07.2020 співробітниками УВБ спільно із працівниками прокуратури Херсонської області в ході реалізації раніше отриманої оперативної інформації було встановлено та зафіксовано факт зловживання службовими обов`язками начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 по відношенню до своїх співробітників ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 у період з 2015 року по 08.07.2020, а саме віддання ОСОБА_1 незаконних наказів щодо здійснення будівельних робіт на земельній ділянці, яка належить останньому та знаходиться за адресою по АДРЕСА_3 , а також встановлено обставини підроблення ОСОБА_1 службвоих документів, а саме рапорту про надання відпустки ОСОБА_4 з 08.07.2020.

Позивачем в позовній заяві та в ході розгляду справи ОСОБА_1 не спростовувались обставини належності йому на праві власності земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_3 .

Судом встановлено та підтверджено показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконання ними незаконних наказів ОСОБА_1 щодо ведення будівельних робіт у свій робочий час, на земельній ділянці останнього, будівництво у період з 2015 року по 2017 рік будинку та в подальшому інших споруд на території земельної ділянки без отримання будь-яких коштів та винагород від ОСОБА_1 за свою роботу, з відповідними погрозами, приниженням їх честі та гідності.

Виходячи з досліджених пояснень свідка ОСОБА_2 судом не встановлено, що останній за усною домовленістю отримав від ОСОБА_1 його власну земельну ділянку для вирощування овочів на ній для власних потреб. ОСОБА_1 в свою чергу, в ході розгляду справи не підтверджено належними доказами дане твердження, що надано було ним в поясненнях під час службового розслідування.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача та його представників на обставини не здійснення Комісією під час службового розслідування допиту сусідів за спірною земельною ділянкою, які можуть пояснити хто та що вирощує на земельній ділянці ОСОБА_1 . Суд зазначає, що підставою для проведення перевірки були встановлення зловживання ОСОБА_1 своїм службовим становищем як начальником державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» по відношенню до своїх підлеглих щодо віддання незаконних наказів про виконання будівельних робіт на території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , що жодним чином не стосується обставин вирощування будь-якої рослинності на даній земельній ділянці та відповідно до ч. 2 розділу IV Порядку 356/5 визначено коло осіб, які комісія, що проводить службове розслідування має право викликати для з`ясування усіх обставин та належної перевірки усіх фактів.

Суд також зазначає, що у висновку службового розслідування зазначено про дослідження комісією аудіо файлу AUD-20200909-WA0004, об`ємом 16,1 МБ (16 884 776 байт), який розміщений на носії інформації CD-R, об`ємом 700 mb, що був наданий ОСОБА_2 та який являє собою запис розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 не підозрюючи про надані пояснення комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , надавав інструктаж ОСОБА_2 як поводитись із співробітниками УВБ, в разі якщо його викличуть для надання пояснень, що саме казати, на які запитання уникати відповідь, тощо. ОСОБА_1 акцентував увагу на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ніяких будівельних робіт в його будинку не проводили, ключі від свого будинку він дав ОСОБА_2 для того, щоб останній вирощував овочі для себе при цьому користувався електричною енергією, що проведена до будинку для підключення насосу для поливу огороду. Також, за даної розмови вбачається, що ОСОБА_1 вже проінструктовані співробітники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , які вже надали пояснення співробітникам УВБ, такі, які йому потрібні. У висновку також зазначено «В ході даної розмови ОСОБА_1 поводить себе зухвало, висловлюючи при цьому образливі фрази в бік співробітників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, не цурається при цьому надмірним використанням ненормативної лексики, показуючи тим самим підлеглому свою впливовість та безкарність».

На думку Комісії (арк. 11 висновку) звукозапис вказаної розмови повністю спростовує пояснення ОСОБА_1 , які він надавав в рамках даного службового розслідування та підтверджує факти які висвітлені в поясненнях співробітників державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)», зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що а ні в позовній заяві та доданих до неї матеріалів, та в ході розгляду справи, позивачем ОСОБА_1 та його представниками належними доказами не спростовано наявність вказаного вище запису розмови з ОСОБА_2 , та суд не приймає зауваження позивача про те, що дані обставини не можуть бути використані у висновку службового розслідування через відсутність доказів належності голосу на записі саме ОСОБА_1 , оскільки належність голосу тій чи іншій особі може бути встановлено безпосередньо відповідним експертним дослідження, в даному випадку проводилось службове розслідування щодо порушення службової дисципліни, використані усі можливі та необхідні докази, та висновки якого приймаються до уваги, можуть бути спростовані особами, відносно яких було проведено дане розслідування, комісія викладає в даному висновку лише свої встановлені твердження та пропозиції.

Як зазначено в п. 4 даного висновку, копія останнього направлена до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, для надання правової оцінки діям начальника внутрішньої служби ОСОБА_1 , відповідно на даній стадії буде переглянуто висновки та пропозиції вказаного Територіального управління та в ході здійснення кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (запис в ЄРДР №0000063) будуть належним чином досліджені усі обставини та докази, наявні та зібрані в ході службового розслідування.

З наявного в матеріалах справи листа Херсонської обласної прокуратури від 27.10.2020 № 31-3559-20 судом встановлено, що на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000062 від 10.07.2020 за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України знаходиться у провадженні слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, у кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, направлені на встановлення обставин розслідуваної події, слідчі дії щодо ОСОБА_1 ще не проводились, певного юридичного статусу у даному кримінальному провадженні він на даний час не має.

Зокрема, з отриманого судом листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополь (ТУ ДБР у м. Мелітополі) від 24.12.2020 № 17-01-02/15082/9-23/2020ТУ ДБР у м. Мелітополі вбачається, що слідчим Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000062 за ст. 364 ч. 2, ст. 366 ч. 1 КК України, за фактами зловживання службовим становищем та підробку документів начальником ДУ «ГВК №7», проте підозра жодній особі по цьому провадженню не оголошена, досудове розслідування триває, відомості досудового розслідування не розголошуються відповідно до ст. 222 КПК України.

Таким чином, на час розгляду справи адміністративним судом, обставини за кримінальними провадженнями № 0000062 за ст. 364 ч. 2, ст. 366 ч. 1 КК України, № 0000062 за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України не підлягають розголошенню, підозри жодній особі не оголошено, в тому числі і позивачу ОСОБА_1 . Дані обставини підтверджені в ході розгляду справи представниками сторін.

Суд також звертає увагу позивача на те, що предметом службового розслідування було саме встановлення наявності чи відсутності порушення позивачем ОСОБА_1 службової дисципліни та на підставі висновків якого було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади, відповідно обвинувачень чи тверджень щодо наявності у ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення у висновку службового розслідування не йдеться.

Суд зазначає, що згідно висновків Європейського суду у справі mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81 не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою чи таке провадження було закрите (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі, що було розглянуто рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97. Відповідно, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру, в даному випадку Комісією розглядалось питання щодо встановлення порушення службової дисципліни начальником Установи ОСОБА_1 , не встановлювалось наявність у складі дій позивача кримінального правопорушення, Комісією не встановлювалась вина, відповідальність за яку передбачена КК України.

Суд вважає необґрунтованою позицію позивача та його представників щодо відсутності в компетенції Комісії проводити службове розслідування, фіксувати ознаки кримінального правопорушення, що може робити лише суд у вироку з кримінальної справи. Службове розслідування, відповідно до п.2 Порядку № 356/5 - комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння, висновок службового розслідування містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції. В силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Суд в даній справі має встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях ОСОБА_1 , незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримають чи отримали чи в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В ході розгляду справи суд вважає, що висновок службового розслідування складений відповідно до положень розділу VIII «Оформлення матеріалів службового розслідування» Порядку № 356/5, містить в собі встановлені комісією обставини, думку та пропозиції, службове розслідування проведено згідно положень розділів ІІ-VІ зазначеного Порядку № 356/5, що відповідно спростовує твердження позивача та його представників про наявність у даному висновку встановлення в діях ОСОБА_1 ознаки кримінального правопорушення та необ`єктивності проведення службового розслідування.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.ч. 8, 10, 14, 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Частинами 1-5 статті 18 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом. У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Як встановлено судом, за висновками службового розслідування, Міністерством юстиції України було винесено перший спірний наказ від 12.10.2020 № 3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» на начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади у зв`язку з неналежним невиконанням службових обов`язків. Даний наказ було оголошено, відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту.

Другий спірний наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» у зв`язку з неналежним невиконанням службових обов`язків, у вигляді звільнення 22 жовтня 2020 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону №2713-ІV та абз. 6 п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до абз. 6 п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ) переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закон.

В даному випадку судом встановлено, що начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 06.10.2020, у зв`язку з чим виконати наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» не можливо. Про дані обставини позивач ОСОБА_1 зазначив в даній позовній заяві та надав до матеріалів справи копію довідки № 302 завіреної КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» від 20.10.2020 про одержання лікування в поліклініці з 20.10.2020 по 31.10.2020.

В свою чергу, до матеріалів справи представником третьої особи ДУ «ГВК (№7)» надано копії листів непрацездатності з різних медичних закладів щодо начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» полковника внутрішньої служби Бутаєва Г.М., з яких вбачається, що позивач безперервно з 06.10.2020 по 20.01.2021 перебуває на лікарняному: лист непрацездатності серія АДЛ №707870 з 06.10.2020 по 10.10.2020, стати до роботи 13.10.2020, надано КП «Голопристанська центральна районна лікарня» (амбулаторне лікування); лист непрацездатності серія АДЛ №707929 з 12.10.2020 по 19.10.2020, стати до роботи 20.10.2020, надано КП «Голопристанська центральна районна лікарня» (стаціонарне лікування); довідка про тимчасову непрацездатність № 302 з 20.10.2020 по 31.10.2020, надана КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» (лікування в поліклініці); довідка про тимчасову непрацездатність №328 з 01.11.2020 по 20.11.2020, надана КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» (лікування в поліклініці); довідка про тимчасову непрацездатність №181 з 20.11.2020 по 01.12.2020, приступити до служби 02.12.2020, надана ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області».

З матеріалів справи вбачається наявність актів адміністрації державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» з відповідними підписами від 23.12.2020, від 04.01.2021, від 11.01.2021, на підтвердження відсутності без попередження і без поважних причин та будь-яких виправданих документів не приступив до виконання своїх службових обов`язків начальник державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» ОСОБА_1 , зокрема, у період з 02.12.2020 по 23.12.2020, з 23.12.2020 по 04.01.2021.

04.01.2021 державною установою «Голопристанська виправна колонія (№7)» було надіслано листа на адресу ОСОБА_1 щодо виконання наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», та щодо повідомлення останнім причини відсутності на службі з 02.12.2020 та надання до установи доказів відсутності на службі з 02.12.2020.

Відповідно, 08.01.2021 ОСОБА_1 було надіслано на адресу державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» листа, згідно якого він інформує про те, що з 02.12.2020 по теперішній час (08.01.2021) проходить призначений йому курс лікування та по закінченню лікування необхідні матеріали будуть надані до відділу по роботі з особовим складом установи.

Наслідком було отримання третьою особою по справі державною установою «Голопристанська виправна колонія (№7)» довідки про тимчасову непрацездатність № 376 з 02.12.2020 по 12.12.2020 (стаціонарне лікування), надана КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» (лікування в поліклініці); довідки про тимчасову непрацездатність № 423 з 13.12.2020 по 08.01.2021 надана КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» 12.12.2020 (лікування в поліклініці); довідки про тимчасову непрацездатність № 16 прод. № 423 з 09.01.2021 по 20.01.2021, надана КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» 09.01.2020 (лікування в поліклініці). Дані довідки долучені до матеріалів справи, досліджені судом.

Також, згідно надісланого третьою особою по справі ДУ «ГВК (№7)» листа на адресу ОСОБА_1 від 09.02.2021 № 43/578 вбачається, що установа відповідно до п. 6 розділу ІІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України № 285 від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», у зв`язку із постійним перебуванням на лікарняному, виходячи із наявних листів непрацездатності та довідок, встановлено, що кількість днів непрацездатності перевищує встановленим чинним законодавством термін, у зв`язку з чим виникає необхідність останнім пройти лікарську (військову-лікарську) експертизу у ВЛК для визначення придатності до подальшої служби. До даного листа надано також направлення на медичний огляд згідно Додатку 4 до Положення.

В ході розгляду справи позивачем та його представниками не надано додаткових доказів та обґрунтувань щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, позивач в судовому засіданні підтвердив факт перебування на лікарняному, але обмежився без зазначення строків перебування на лікарняному та в якому закладі він лікується, а також, позивач не пояснив обставини отримання чи не отримання ним зазначеного листа від установи від 09.02.2021 № 43/578 для проходження медичного огляду відповідно до Положення № 285.

На час перебування позивача ОСОБА_1 на лікарняному тимчасово виконуючим обов`язки начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» призначено полковника внутрішньої служби Кошового О.

Таким чином, судом встановлено факт не оголошення та не вручення копії спірного наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к відповідно до положень ст.14 Дисциплінарного статуту у зв`язку із перебуванням позивача ОСОБА_1 на лікарняному, відповідно позивач на час розгляду справи не звільнений за даним спірним наказом, лише відсторонений від займаної посади на час проведення службового розслідування (п. 5 Наказу Міністерства юстиції України від 29.07.2020 №1961/7), займає посаду начальника Установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Дисциплінарного статуту особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, обравши відповідний шлях та спосіб, що визначений даною статтею.

Відповідно до п. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, суд, з дотримання основних засад (принципів) адміністративного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України, серед яких є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи та інше, розглядає та вирішує публічно-правовий спір за його наявності між сторонами та існування обставин виникнення такого спору, факту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, яка звернулась до суду з вимогою захистити порушені її права, свободи та законні інтереси від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к та поновлення на посаді начальника державної установи «Голопристанська виправна колонія (№7)» не підлягають задоволенню та розгляду по суті, оскільки відносно позивача не настали обставини порушеного його права щодо звільнення із займаної ним посади, які мали б за собою наслідки вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що даний наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к пролонгованої дії, тому він може бути виконаний лише після виходу позивача ОСОБА_1 на службу, також відсутні обставини виникнення відповідно права на поновлення на даній посаді, обставин права на звернення до суду згідно ст. 5 КАС України, з відповідною метою щодо захисту порушених прав, свобод, інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

З наявного у справі листа від ДУ «ГВК (№7)» від 28.12.2020 № 15/6022 вбачається, що ОСОБА_4 за період перебування у відпустці з 08.07.2020 по 17.07.2020 кошти не виплачувались. В період з 2015 року по теперішній час 2020 року працівники колонії не звертались з приводу незаконних наказів начальника установи, офіційних документів та звернень стосовно даного питання не має. Випадки відсутності без поважних причин на службі (прогулів) з 2015 року по теперішній час 2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 відсутні. Випадки відсутності без поважних причин на службі (прогулів) ОСОБА_5 в період з 2015 року по 19.06.2017 відсутні (звільнений зі служби за власним бажанням згідно наказу від 19.06.2017 № 23/ОС-17). За зазначений період було лише зафіксовано факт крадіжки на території ДУ «ГВК (№7)», про що зроблено запис в Книзі обліку від 02.02.2019 № 10; 14.09.2020 було виявлено факт пошкодження замків на центральному складі установи, пошкодження замку на сейфі, про що також було зроблено запис в Книзі обліку за №» 51 від 14.09.2020.

Таким чином, в період з 2015 року по 2020 рік включно, в ДУ «ГВК (№7)» не було зареєстровано жодної заяви чи скарги щодо отримання працівниками колонії незаконного наказу керівника ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 , та враховуючи досліджений в ході розгляду справи висновок службового розслідування, пояснення працівників колонії ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , які зокрема, були підтверджені в судовому засідання свідченнями допитаних судом свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суд вважає необґрунтованою позицію позивача та його представників з приводу того, що оскільки в спірному періоді даними працівниками не подавались відповідні заяви чи скарги на незаконність наказів чи дій керівника установи ОСОБА_1 , то відповідно останнім такі незаконні накази даним особам не надавались, що спростовують їх пояснення. Суд зазначає, що для того, щоб встановити наявність чи відсутність таких незаконних наказів з боку керівника ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 по відношенню до своїх підлеглих і було призначено службове розслідування, в ході якого були відібрані від працівників установи пояснення, які мали відношення до зазначених в ході розслідування подій, відповідно надані пояснення керівника та його підлеглих різняться між собою, та в ході розгляду справи, в судовому засіданні 19.02.2021 свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яким було роз`яснено ст. 63 Конституції України, 65 КАС України та попереджені за ст.67 КАС України, останні підтвердили надані пояснення в ході службового розслідування, а саме виконання ними незаконних наказів начальника ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 , який принижував їх честь та гідність, погрожував звільненням зі служби, використовував їх працю для здійснення будівництва житлового будинку, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд на земельній ділянці, що йому належить за адресою: АДРЕСА_2 , працювали у свій робочий час, а також в деякі вихідні дні без отримання грошової винагороди. Суду надано відповідні заповнені та підписані розписки.

В свою чергу, допитаний в якості свідка ОСОБА_1 , якому також було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 65 КАС України, попереджений за ст. 67 КАС України, яким надано до матеріалів справи відповідну заповнену та підписано розписку, не скористався своїм право щодо надання пояснень з приводу встановлених пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та інших працівників колонії, послався на право не розголошення відомостей, що розслідуються у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу позивача на те, що кожна особа, має право в порядку, встановленому КАС України звернутись до суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ст. 5 КАС України) та відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, учасники по справі надають суду з дотриманням ст.ст. 72-76 та 77 КАС України усі можливі належні, достовірні та достатні докази в обґрунтування своїх правових позицій, які можуть бути досліджені судом під час вирішення публічно-правового спору, за виключенням ненадання таких доказів з підстав визначених ст. 78 КАС України.

Відповідно до п. 4 розділу VII положень Порядку № 356/5 особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить(ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим зверненням ознайомлюватися із затвердженим висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

В ході розгляду справи судом не встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування висловлював письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять) та робив заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить(ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування, у зв`язку з чим в ході службового розслідування були опитані безпосередньо ОСОБА_1 , у якого були відібрані пояснення 01.09.2020, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 та інші працівники установи, використані фотознімки з місця події 08.07.2020 (арк. 3 висновку), аудіо запис розмови 04.09.2020 (арк. 11 висновку) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Суд зазначає, що пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по суті не спростовують надання ОСОБА_1 незаконних наказів щодо своїх підлеглих, лише висвітлюють події щодо надання та складання рапорту відносно підлеглого ОСОБА_4 , відповідно обставини підроблення документів особами рядового та начальницького складу є предметом кримінального провадження № 0000062.

Відповідно до ст. 28 та ст. 43 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Використання примусової праці забороняється.

Враховуючи вищевикладене, досліджені судом наявні в матеріалах справи докази, покази свідків, суд приходить до висновку про наявність в діях керівника установи ДУ «ГВК (№7)» ОСОБА_1 порушення службової дисципліни, Конституції України, Кодексу професійної етики, Закон №2713-IV та Дисциплінарного статуту, у зв`язку з чим, вважає законним та обґрунтованим винесений спірний наказ Міністерства юстиції України від 12.10.2020 №3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків на начальника державної установи «Голопристанської виправної колонії (№7)» ОСОБА_1 , звільнивши його з посади, з підстави отриманого висновку службового розслідування від 24.09.2020 та письмових пояснень ОСОБА_1 від 01.10.2020.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, кожна зі сторін по справі має довести ті обставини, на яких ґрунтуються їхні вимоги та заперечення, а також надати до суду належні, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх правових позицій.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представники не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, не довели відсутність у складі дій позивача порушень службової дисципліни, що зафіксовано у висновку службового розслідування від 24.09.2020, та не доведено неправомірність та незаконність прийнятого Міністерством юстиції України спірного наказу від 12.10.2020 №3113/к. Відповідач, в свою чергу, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своїх дій та законності прийняття спірного наказу від 12.10.2020 №3113/к, Міністерство юстиції України діяло в межах повноважень, з дотримання Конституції України та норм чинного законодавства під час призначення службового розслідування та складання висновків та пропозицій уповноваженими особами, членами Комісії, що здійснювали зазначене службове розслідування.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Судові витрати по справі не підлягають стягненню на користь позивача відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25 лютого 2021 р.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000