Справа № 473/612/21
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/612/21
РІШЕННЯ

іменем України

"25" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

перекладачів Хім`як К.О., Тусер Мд Масуд Ахмед,

представника позивача Опаєць О.А.,

відповідача ОСОБА_1 , його представника Самолюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2020 року о 16:00 год. в ході проведення прикордонно-представницької зустрічі із представниками прикордонної поліції Румунії, в рамках прискореної процедури реадмісії (у відповідності до Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб), представникам Чернівецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України був переданий ОСОБА_1 , який у складі групи осіб незаконно перетнув державний кордон із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску та був затриманий представниками прикордонної поліції Румунії на напрямку 857 прикордонного знаку, на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону в н.п. Гремешть Сучавського повіту, що навпроти ділянки відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Порубне» відділу прикордонної служби «Порубне» Чернівецького прикордонного загону.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш, відсутні.

У зв`язку із порушенням законодавства України з прикордонних питань 28 лютого 2020 року о 16:00 год. відповідач на підставі ст. 263 КУпАП був затриманий до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, про що письмово повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 примусового видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2020 року (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року) відповідачу продовжено строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Оскільки під час процедури ідентифікації з боку ОСОБА_1 не було необхідної співпраці, в той же час Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на свої численні звернення до Департаменту консульської служби МЗС України (через Адміністрацію Державної прикордонної служби України) не отримав документів, необхідних для його ідентифікації та здійснення процедури примусового видворення іноземця, що ускладнюється відсутністю на території України представництва Народної Республіки Бангладеш, а строк його затримання спливає, а тому позивач просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців, тобто до 28 серпня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача Опаєць О.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи, що він повністю співпрацював з компетентними органами України під час процедури його ідентифікації, надавав усю необхідну інформацію та документи про свою особу, а тому просив не продовжувати строк його затримання, зазначаючи, що бажає самостійно виготовити необхідні документи для виїзду з України та повернутися до країни громадянської належності.

Представник відповідача Самолюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив врахувати, що ОСОБА_1 з моменту затримання належним чином співпрацював з компетентними органами України щодо його ідентифікації, надавши усю повну інформацію про свою особу, при цьому ще в березні 2020 року був ідентифікований за скасованою органами міграційної служби посвідкою на тимчасове проживання в України та в подальшому надав позивачу копію свого паспорта. Також зазначав, що Чернівецький прикордонний загін не здійснював заходи з ідентифікації та видворення відповідача з необхідною ретельністю, зокрема, не надав належних доказів направлення запитів до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі з метою ідентифікації ОСОБА_1 , внаслідок чого відповідач понад одинадцять місяців перебуває в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача Опаєць О.А., відповідача ОСОБА_1 , його представника Самолюка В.В., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2020 року о 16:00 год. в ході проведення прикордонно-представницької зустрічі із представниками прикордонної поліції Румунії, в рамках прискореної процедури реадмісії (у відповідності до Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб), представникам Чернівецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України був переданий ОСОБА_1 , який у складі групи осіб незаконно перетнув державний кордон із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску та був затриманий представниками прикордонної поліції Румунії на напрямку 857 прикордонного знаку, на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону в н.п. Гремешть Сучавського повіту, що навпроти ділянки відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Порубне» відділу прикордонної служби «Порубне» Чернівецького прикордонного загону.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш, відсутні.

У зв`язку із порушенням законодавства України з прикордонних питань 28 лютого 2020 року о 16:00 год. відповідач на підставі ст. 263 КУпАП був затриманий до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, про що письмово повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 примусового видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2020 року (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року) відповідачу продовжено строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Строк затримання відповідача спливає 28 лютого 2021 року.

Також в судовому засіданні з пояснень учасників справи, зокрема відповідача, а також матеріалів справи (а.с. 7-8, 9-11, 12-17, 42, 43, 45, 46-47, 48-50) встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина Народної Республіки Бангладеш, останній знаходиться на території України нелегально (був студентом у вищому учбовому закладі України та мав посвідку на тимчасове проживання на території України на час навчання, проте був відрахований з вищого учбового закладу, а посвідка на тимчасове проживання була анульована).

З матеріалів справи вбачається, що Чопський прикордонний загін тричі через Адміністрацію Державної прикордонної служби України звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача шляхом направлення відповідних запитів до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Польщі (звернення від 28 липня 2020 року, від 27 листопада 2020 року та від 12 лютого 2021 року), проте не отримав відповіді на свої звернення.

Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Разом з тим, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

При цьому, в постанові від 20 серпня 2020 року у подібній справі за №522/21484/19 Верховний Суд зазначив, що наявність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії документа, що посвідчує особу відповідача, вказує на встановлення його особи та підтвердження його належності до громадянства певної країни.

Також, у вказаній постанові Верховний Суд прийшов до висновків, що:

- обов`язок доведення відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації покладається на позивача. Відсутність в матеріалах справи доказів відмови відповідача співпрацювати під час процедури ідентифікації вказує на недоведеність вказаних вимог;

- продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у встановлений строк. При цьому, відсутність відповіді з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства може бути підставою для продовження строку затримання відповідача лише за умови неможливості ідентифікації його особи у інший спосіб, як це передбачено статтею 289 КАС України.

Судом встановлено, що позивачем вживалися заходи для ідентифікації та документування відповідача шляхом надіслання відповідних запитів до Департаменту консульської служби МЗС України (через Адміністрацію Державної прикордонної служби України), проте відповідь на вказані звернення не надійшла.

Однак, як встановлено судом, особа відповідача та його належність до громадянства Республіки Бангладеш повністю встановлена та документально підтверджена. Зокрема, представником позивача в судовому засіданні визнано той факт, що вже у березні 2020 року Чернівецький прикордонний загін мав необхідну інформацію та документи про отримання відповідачем посвідки на тимчасове проживання в Україні (яка в подальшому була скасована), що повністю підтверджувала його особу (вказана обставина також підтверджується матеріалами справи). Крім цього, в матеріалах справи міститься копія паспорту відповідача.

В судовому засіданні з пояснень учасників справи також встановлено, що ОСОБА_1 надав позивачу необхідну інформацію про себе, заповнив анкету з ідентифікаційними даними про свою особу, а також надав наявну у нього копію паспорту, тому не знайшли свого підтвердження доводи позову щодо відсутності з його боку необхідної співпраці під час процедури його ідентифікації, що в сукупності вказує на відсутність передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця, а тому підстави для продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації відсутні.

В той же час позивачем не було доведено неможливість проведення процедури примусового видворення у визначений судом строк затримання відповідача (за тієї умови, що ОСОБА_1 з березня 2020 року був належним чином ідентифікований), не доведено, що вказана процедура проводилася з належною ретельністю, внаслідок чого відповідач перебуває в місці затримання понад одинадцять місяців.

Таким чином, з врахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 20 серпня 2020 року у справі №522/21484/19, стороною позивача не доведено обставин, які є підставами для продовження строку затримання ОСОБА_1 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв