Справа № 240/13927/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/13927/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

24 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року (ухвалене у м. Житомирі 19.10.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нероз`яснення ОСОБА_1 в період з 1 березня 2006 року до 31 серпня 2019 року про його право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, непризначення та невиплати йому даного виду пенсії упродовж зазначеного періоду;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо приховування від ОСОБА_1 в період з 1 січня 2018 року до 31 серпня 2019 року інформації про наявність у нього права на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а саме: у зв`язку зі смертю його матері ОСОБА_2 за період 1 березня 2006 року до 31 серпня 2019 року на підставі частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач є інвалідом 2 групи з дитинства та непрацездатною особою, перебував на утриманні своєї матері, яка була пенсіонером. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла. На думку позивача, він з 1 січня 2004 року мав право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак органи Пенсійного фонду України про наявність у нього такого права не роз`яснили та не повідомили йому про те, що він має право на призначення пенсії по втраті годувальника. Відповідна пенсія була призначена позивачу лише з вересня 2019 року, таким чином на думку позивача, він з вини відповідача у період з 1 березня 2006 року до 31 серпня 2019 року не отримував пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що отримання сум соціальних виплат залежить від волевиявлення особи, тобто пенсія призначається лише після подання, у порядку встановленому законодавством, до визначеного суб`єкта відповідної заяви і повного пакету необхідних документів. Із заявою про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлу матір ОСОБА_2 позивач звернувся до відповідача 04.12.2019 й відповідно до наданих документів, управлінням здійснено переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Відповідач наголошує, що підстави для переведення на пенсію по втраті годувальника з 1 березня 2006 року відсутні, оскільки необхідні документи для призначення даного виду пенсії були надані до управління лише у 2019 році.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 з 1 листопада 1999 року отримує пенсію по інвалідності та є інвалідом з дитинства 2 групи згідно довідки МСЕК від 21 березня 2019 року серія 12 ААБ №528264 та з дитинства є непрацездатною особою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , 1906 року народження, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. ОСОБА_2 померла, будучи пенсіонером.

ОСОБА_1 з дитинства є інвалідом 2 групи, а тому на момент смерті матері був на її утриманні.

Відповідно до виписки з акту огляду Житомирської міської МСЕК №1 від 21 березня 2019 року ОСОБА_1 повторно визнано особою з інвалідністю 2 групи з дитинства з 12 лютого 2019 року безтерміново, згідно висновку про час настання інвалідності Житомирської міської МСЕК №1 від 20 вересня 2019 року, інвалідність ОСОБА_1 могла наступити до 18 літнього віку.

Чуднівським відділом обслуговування громадян було надіслано запит до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської РДА щодо витребування архівної пенсійної справи матері позивача ОСОБА_2 , яка згідно свідоцтва про смерть померла в с. Залізня Житомирського району 5 вересня 1997 року.

Згідно листа УПСЗН Житомирської РДА №2653 від 20 травня 2019 року повідомлено, що архівна пенсійна справа ОСОБА_2 в управлінні відсутня.

Відповідно до листа УПСЗН Житомирської РДА №6470 від 4 листопада 2019 року пенсійна справа ОСОБА_2 була надіслана до Чуднівського відділу обслуговування громадян, та зареєстрована у відділі за №1095 від 8 листопада 2019 року.

04 грудня 2019 року позивач звернувся із заявою за №984 про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлу матір ОСОБА_2 .

З 01 вересня 2019 року відповідач здійснив переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

Позивач зазначає, що з 1 березня 2006 року почав перебувати на обліку отримувачів пенсії в органах Пенсійного фонду України, таким чином, починаючи з 1 січня 2004 року на думку позивача він мав право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а з 1 березня 2006 року працівники Чуднівського районного відділу Житомирського обласного управління Пенсійного фонду України (нині - Чуднівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) були зобов`язані повідомити та роз`яснити йому про його право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Однак, у період з 1 березня 2006 року до 2018 року працівниками органів державної влади, відповідальних за призначення вищевказаного виду пенсії, в тому числі працівниками Чуднівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивачу про його право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, на думку позивача, безпідставно не повідомлялось та не роз`яснювалось.

Не будучи фахівцем у галузі права, починаючи з 2018 року до вересня 2019 року позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду з питання щодо наявності чи відсутності підстав для призначення йому пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, пенсія у зв`язку із втратою годувальника була призначена позивачу лише з вересня 2019 року.

Вважаючи, що у період з 1 березня 2006 року до 31 серпня 2019 року він не отримував пенсію у зв`язку із втратою годувальника саме з вини працівників Пенсійного фонду України, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання пенсії може бути реалізоване особою лише шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про її призначення. Оскільки, до 04 грудня 2019 року позивач не звертався до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у органів Пенсійного фонду не виникло обов`язку щодо її призначення та виплати до звернення позивача із вказаною заявою.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Частиною 3 статті 36 Закону №1058-IV встановлено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (Порядок №22-1) встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.3 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

До заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника сім`ї військовослужбовця строкової служби додається документ, одержаний від військової частини або районного (міського) військового комісаріату чи іншої військової установи, що засвідчує дату та причину смерті військовослужбовця, або документ про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим. Якщо смерть настала після звільнення з військової служби, подаються свідоцтво ДРАЦС про смерть, довідка військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстав звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що смерть військовослужбовця пов`язана з проходженням військової служби.

До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.

Отже, у разі наявності у особи права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, реалізувати таке право особа може лише за умови подачі заяви про призначення пенсії. Тобто пенсія призначається особі лише за умови ініціювання процедури призначення пенсії шляхом подання заяви про призначення пенсії, у разі якщо особа не подає заяву про призначення пенсії, тобто не ініціює процедуру призначення пенсії - пенсія не призначається, навіть якщо особа має право на таку пенсію.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, у разі, якщо особа не звертається із заявою про призначення пенсії, органи Пенсійного фонду України не мають обов`язку щодо її призначення та виплати. Роз`яснення щодо права на пенсію та умов його реалізації також здійснюється за умови звернення до органів ПФУ із відповідною заявою, яка розглядається в порядку Закону України "Про звернення громадян". В обов`язки органів ПФУ не входить пошук осіб, які мають право на пенсію для повідомлення їм про таке право.

Стаття 46 Закону №1058-IV встановлює умови виплати пенсії за минулий час. Так, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Однак, вказана норма не може бути застосована до правовідносин у даній справі, оскільки, у процитованій статті йдеться про пенсію, яка призначена, однак не отримана з певних причин.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, а позивачем не доведено того, що він звертався до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника до грудня 2019 року, зокрема, у період з 01 березня 2006 року до 2018 року. Протягом 2018-2019 років вирішувалося питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із втратою годувальника, пенсія призначена та виплачується з 1 вересня 2019 року.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо позивача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.