Справа № 280/6658/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Справа № 280/6658/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.09.2020: форми «Р» №007803305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 13810,49 грн., в тому числі 11048,40 грн. за податковим зобов`язанням та 2762,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1150,88 грн., в тому числі 920,70 грн. за податковим зобов`язанням та 230,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно якої заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 14521,88 грн., рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого вирішено застосувати до позивача штрафні санкції в розмірі 4356,56 грн., прийняті на підставі акту перевірки від 20.03.2020 №116/08-01-33-05/ НОМЕР_1 , з урахуванням рішення про розгляд скарги від 01.07.2020 вих. №2054/6/99-00-06-02-04-06, як такі, що не відповідають чинному законодавству України, а також порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

Крім того, просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні), судові витрати розподілити згідно вимог законодавства.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що вищевказані рішення суб`єкта владних повноважень не відповідають вимогам чинного законодавства України, порушують права та охоронювані законом інтереси позивача. Позивач зазначає, що визначення відповідачем компенсації вартості страхування доходом підприємця поза межами його підприємницької діяльності, з якого потрібно сплатити ПДФО та військовий збір є помилковим та зробленим ГУ ДПС у Запорізькій області без розуміння особливостей провадження діяльності позивача в цілому. ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві вказує на те, що договір добровільного медичного страхування з страховою компанією «Уніка» укладено в рамках соціальної програми страхування робітників, тому він не має податкових наслідків. Що стосується не підтвердження позивачем витрат з придбання пір`я качиного та гусячого в сумі 58583,50 грн., яке було реалізоване, згідно ВМД №984 (дохід отримано 25.01.2016 року на суму 229518,9 грн), і витрат з придбання пір`я качиного в розмірі 10243,59 грн., то вказане пір`я є сировиною, що утворює основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів та відноситься до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, відповідно до норм п.п.177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 28.09.2020 відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене без повідомлення (без виклику) сторін (в письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому зазначив, що податковим органом було законно та обґрунтовано прийняті спірні рішення, так як позивачем порушено вимоги Податкового кодексу України, а саме:

- п. 177.2, п. 177.4, п. 177.6, п. 177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 101 323,94 грн. в тому числі по періодах: за 2017 р. на суму 38073,00 грн. за 2017 р. на суму 49596,14 грн. за 2018 р. на суму 13654,80 грн.;

- пп. 164.1.3, п. 164.1, ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 8 443,66грн. в т.ч. по періодах :

за 2016 рік у сумі 3172,75 грн.,

за 2017 рік у сумі 4133,01 грн.,

за 2018 рік у сумі 1137,90грн.

- п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016р.) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 39 717,26 грн. в т.ч. за 2016 рік на суму 39717,26 грн.;

- пп. «в» п. 176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), встановлено включення до декларацій за 2017р.-2018р. перекручених даних, а саме завищення валових доходів та витрат.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, 03.02.2021 від ГУ ДПС у Запорізькій області надійшло клопотання про залишення позовних вимог без розгляду. На обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що КАС України передбачає можливість установлення іншими законам спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосування порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду. Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. ФОП ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду 22.09.2020. Рішення про результат розгляду скарги ДПС України щодо розгляду податкових повідомлень-рішень від 07.09.2020 №007803305 «Р» з ПДФО на загальну суму 13810,49 грн. з них за о/п 11048,40 грн. та за ш/с 2762,09 грн.; № «Р» з військового збору на загальну суму 1150,88 грн. з них за о/п 920,70 грн. та за ш/с 230,18 грн. позивач отримав 29.07.2020. Рішення про результат розгляду скарги ДПС України щодо розгляду вимоги №Ф- на суму 14521,88 грн.; рішення про застосування ш/с № на суму 4356,56 грн. позивач отримав 09.06.2020, а тому, граничним строком звернення до суду після використання процедури адміністративного оскарження, є 29.08.2020р та 09.07.2020 відповідно. Вважаємо що позивачем було пропущено строк на звернення до адміністративного суду, передбачений пунктом 56.19 статті 56 ПК України, а тому, позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, в період з 26.12.2019 по 20.01.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області було проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За наслідками перевірки складено акт від 27.01.2020 року №20/08-01-33-05/ НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки від 27.01.2020) (а.с. 10-73).

Висновками Акту перевірки від 27.01.2020 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.177.2, п.177.4, п. 177.6 , п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) знижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 101323,94 грн. в тому числі по періодах: за 2017 р. на суму 38073,00 грн., за 2017 р. на суму 49596,14 грн., за 2018 р. на суму 13654,80 грн.; пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподаткованого доходу на загальну суму 8443,66 грн. в т.ч. по періодах: за 2016 р. у сумі 3172,75 грн., за 2017 р. у сумі 4133,01 грн., за 2018 р. у сумі 1137,90 грн.; п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016р.) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 39717,26 грн. в т.ч. за 2016 рік на суму 39717,26 грн.; пп. «в» п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755- VI (зі змінами та доповненнями), встановлено включення до декларацій за 2017р.-2018р. перекручених даних, а саме завищення валових доходів та витрат (а.с. 73).

На вказаний Акт перевірки ФОП ОСОБА_1 були подані заперечення від 07.02.2020 (а.с. 74-78).

В зв`язку з поданими запереченнями, в період з 06.03.2020 по 13.03.2020 була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018 з метою з`ясування питань, що викладені у запереченні від 07.02.2020 (вх. ДПС від 07.02.2020 №6909/Ф0П) на акт документальної планової виїзної перевірки від 27.01.2020 №20/08-01-33-05/ НОМЕР_1 результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами позапланової документальної невиїзної перевірки позивача складено акт від 20.03.2020 за №116/08-01-33¬05/ НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки від 20.03.2020) (а.с. 79-130).

Згідно Розділу III «Висновки» Акту перевірки від 20.03.2020 податковим органом встановлені наступні порушення: п.п. 177.2 п. 177.4. п. 177.6 , п. 177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 23834,37 грн. в тому числі по періодах: за 2016 р. на суму 12388,88грн., за 2017 р. на суму 11445,50грн.; пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1986,20 грн. в т.ч. по періодах: за 2016р. у сумі 1032,41 грн., 2017р. у сумі 953,79грн.; п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 14521,88 грн. в т.ч. за 2016 рік на суму 14521,88 грн.; пп. «в» п. 176.1 ст.1.76 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено включення до декларацій за 2017р.-2018р. перекручених даних, а саме завищення валових доходів та витрат (а.с. 129).

15 квітня 2020 року, на підставі акту від 20.03.2020, ГУ ДПС у Запорізькій області були прийняті:

- податкове повідомлення - рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1192,24 грн., в тому числі 953,79 грн. за податковими зобов`язаннями та 238,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 130);

- податкове повідомлення - рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 14306,87 грн, в тому числі 11445,50 грн. за податковими зобов`язаннями та 2861,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 131);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно якої недоїмка ФОП ОСОБА_1 , зі сплати єдиного внеску, становить 14521,88 грн. (а.с. 135);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції в розмірі 4356,56 грн. (а.с. 136).

Відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України, позивач оскаржив вищевказану рішення та вимоги в адміністративному порядку.

Так, 30.04.2020 ФОП ОСОБА_1 була подана скарга (вх. №17107/6 від 04.05.2020) до ДПС України на зазначені рішення відповідача (а.с. 137-143).

Рішенням про результати розгляду скарги від 01.07.2020 р. вих. №2054/6/99-00-06-02-04-06 Державна податкова служба України вирішила частково скасувати ППР ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.04.2020 № в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 397,10 грн. та штрафних санкцій у розмірі 99,28 грн., № в частині податкового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 33,09 грн. та штрафних санкцій у розмірі 8,27 грн., в інших частинах залишає без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 задовольняє - частково (а.с. 144-148).

Рішенням про результати розгляду скарги від 01.06.2020 року №17713/6/99-00-08-06-01-06 Державна податкова служба України вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2020 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.04.2020 № ГУ ДПС у Запорізькій області залишити без змін, скаргу ФОП ОСОБА_1 від 30.04.2020 № б/н в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів - без задоволення (а.с. 149-152).

07 вересня 2020 року на підставі Акту перевірки від 27.01.2020, Акту перевірки від 20.03.2020 та з урахуванням рішення ДПС України від 01.07.2020 №2054/6/99-00-06-02-04-06 ГУ ДПС у Запорізькій області були прийняті:

- податкове повідомлення - рішення №007803305, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 13810,49 грн., в тому числі: 11048,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 2762,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 153);

- податкове повідомлення - рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1150,88 грн., в тому числі 920,70 грн. за податковими зобов`язаннями та 230,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Запорізькій області від 07.09.2020 за №007803305, № та з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2020 за №Ф-, і рішенням № від 15.04.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі ПК України), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В ст. 3 Господарського кодексу України вказано, що господарською діяльністю є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних та соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. Одним із принципів підприємництва, що викладені в ст. 44 Господарського кодексу України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 розділу II ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.п.177.4.1. п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (зі змінами та доповненнями) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що у перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність з реалізації пір`я качиного та гусячого (код за КВЕД 46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами).

ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 ПК України.

Таким чином суд приходить до висновку, що чистий оподатковуваний дохід, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб - підприємців від провадження господарської діяльності, визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими первинними документами витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є висновки Актів перевірки від 27.01.2020 та від 20.03.2020. Суть встановлених порушень згідно доводів відповідача полягає в наступному:

ФОП ОСОБА_1 отримана сума компенсації вартості страхування за договорами про сумісну некомерційну діяльність в загальному розмірі 61380,00 грн. не відображена у декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік у розділі «інші доходи».

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , в рамках соціальної програми страхування робітників укладено договір добровільного медичного страхування з страховою компанією «Уніка», у якому Страховик - СК «Уніка» за обумовлений у договорі страховий платіж здійснює добровільне медичне страхування згідно із списком застрахованих осіб у кількості 22 особи. Вищезазначені особи є співробітниками товариств, де громадянин ОСОБА_1 є засновником, а саме: ТОВ «Мартін М» (код ЄДРПУ 32498589) та ТОВ «НВ» (код ЄДРПУ 204473746). ФОП ОСОБА_1 виступає у даному договорі як Страхувальник.

Узгоджена вартість страхування розрахована на умовах одночасного страхування не менш ніж 20 осіб і складає 2790,00 грн. на одну особу.

Сума страхового платіжу склала 61380,00 грн.

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 (сторона 1) укладено договори про сумісну некомерційну діяльність з ТОВ « Мартін М» (сторона 2) та ТОВ «НВ» ( сторона 2), ФОП ОСОБА_2 (сторона 2). та ФОП ОСОБА_3 (сторона 2).

Згідно умов договору про сумісну некомерційну діяльність сторона 2 поручає включити своїх співробітників до списку застрахованих осіб, а також зобов`язується компенсувати стороні 1 витрати за принципом пайової участі.

Компенсація вартості страхування за договорами про сумісну некомерційну діяльність в загальному розмірі склала 61380,00 грн.

Отже, договір добровільного медичного страхування із страховою компанією «Уніка» укладений виключно в рамках соціальної програми страхування робітників, окрім того, вчинення зазначеної операції не направлено на отримання доходу, оскільки компенсація вартості страхування за договорами про сумісну некомерційну діяльність дорівнює сумі страхового платежу за договором добровільного медичного страхування із страховою компанією «Уніка».

Таким чином, компенсації вартості страхування за договорами про сумісну некомерційну діяльність не може бути розцінено доходом підприємця.

Також, ГУ ДПС у Запорізькій області не підтверджено витрати на загальну суму 58583,50 грн. на підставі яких було відвантажено товар пір`я качине та гусяче згідно ВМД №984 (дохід отримано 25.01.2016 на суму 229518,9 грн.), у зв`язку із тим, що реквізити документів, що підтверджують понесені витрати вже були задекларовані ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. Окрім того ГУ ДПС у Запорізькій області не підтверджено вартість понесених витрат від придбання пір`я качиного в сумі 10243,59 грн., виходячи з кредиторської заборгованості, що рахується у ФОП ОСОБА_1 станом на 01.01.2017 перед контрагентами постачальниками. Зазначені порушення призвело також і до донарахування військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Твердження відповідача про відсутність у позивача залишків ТМЦ станом на 01.01.2016 не підтверджується жодним доказом, наявним в матеріалах справи. Відповідачем не надано суду відповідні докази.

Судом встановлено, що під час перевірки позивач надавав відповідачу всі первинні документи щодо власної господарської діяльності: договори, прибуткові та видаткові накладні, акти виконаних робіт, платіжні документи. Недоліків у складанні вказаних первинних документів відповідачем під час перевірки не виявлено. Також ГУ ДПС у Запорізькій області не оспорюється реальність провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевказаного, позивачем правомірно та обґрунтовано віднесено вартість сировини, а саме: пір`я качине та гусяче на загальну суму 68827,09 грн, до витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців, від провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що з боку позивача не відбулося порушення статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України та відсутнє заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності у розмірі 13810,49 грн.

Зазначені вище порушення призвели до донарахування відповідачем позивачу військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і приведені вище обґрунтування стосуються встановленого заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 1150,88 грн. та заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 14521,88 грн.

В зв`язку з тим, що є безпідставним донарахування 14521,88 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то відсутні і підстави для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 4356,56 грн., згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведений конституційний припис кореспондується з вимогами ч.3 ст.2 КАС України, де передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірних рішень дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття своїх рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі №817/149/17, від 29.03.2018 у справі №813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Щодо інших посилань відповідача викладених у відзиві, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як на підстави для винесення спірних рішень, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним рішень та не надав належних доказів порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства України.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, ч.3 та ч.4 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Таким чином спеціальними законами передбачена можливість встановлюватися інших строків для звернення до адміністративного суду.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право на власний розсуд обрати адміністративний та/або судовий порядок оскарження такого рішення після його отримання.

Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до абз.1 п.56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктами 3 та 4 ст.102 КАС України передбачено, що у разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Згідно п.56.19 ст.56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує, в тому числі, податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.09.2020 форми «Р» №007803305 та №. Зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку не оскаржувались, а отже до них не можуть бути застосовані строки передбачені п.56.19 ст.56 ПК України, а повинні застосовуватись строки визначені ст.102 ПК України.

Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15.04.2020 та рішення № від 15.04.2020 про застосування штрафних санкцій, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на постанову Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20), у даному випадку, є безпідставним, оскільки на момент відкриття провадження у справі №280/6658/20, а саме 28.09.2020 та на час призначення судового засідання 22.10.2020, зазначеної постанови Верховного Суду ще не було, і суд враховував наявну на той час судову практику Верховного Суду.

Крім того, в зазначеній постанові Верховного Суду міститься наступний правовий висновок:

«Водночас у цій справі суди, крім питання дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень, вирішували питання дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами про скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску та за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464-VI, що має інше правове регулювання».

При цьому Верховним Судом у зазначеній постанові не надано оцінки питанню строку звернення до суду із вимогами щодо оскарження рішень податкового органу, прийнятих на підставі Закону №2464-VI.

Отже, посилання відповідача на зазначену постанову Верховного Суду є безпідставним.

Таким чином у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст. 139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 9).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 122, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Запорізькій області про позовних вимог без розгляду у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення відмовити.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 07.09.2020 форми «Р» №007803305, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 13810,49 грн., в тому числі 11048,40 грн. за податковим зобов`язанням та 2762,09 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 07.09.2020 форми «Р» №, яким Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1150,88 грн., в тому числі 920,70 грн. за податковим зобов`язанням та 230,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15.04.2020, згідно якої заборгованість зі сплати єдиного внеску Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 становить 14521,88 грн.;

рішення № від 15.04.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 4356,56 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,00 грн. (вісімсот сорок) гривен.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «25» лютого 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль