Справа № 640/12373/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства внутрішніх справ України, що оформлена листом від 24 січня 2019 року вихідний №15/2-251, у прийнятті рішення про призначення грошової допомоги відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової виплати у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850;

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, що оформлена листом від 27 лютого 2019 року №79/лк, у прийнятті рішення про видання наказу про виплату грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності та часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтні 2015 року №850;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву позивача від 14 вересня 2018 року про призначення грошової допомоги, прийняти рішення відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на підставі рішення Міністерства внутрішніх справ України за результатом розгляду заяви позивача від 14 вересня 2018 року про призначення грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, видати наказ про виплату одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 вересня 2018 року він звернувся з заявою (рапортом) до відповідача з проханням провести виплати грошової допомоги у зв`язку з призначенням другої групи інвалідності, на яку листом від 27 лютого 2019 року №79/лк позивача повідомлено про те, що Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернуто на доопрацювання матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги з зазначенням причин для такого повернення. У зв`язку з чим повторно направити матеріали для призначення одноразової грошової допомоги позивачу не є можливим. За твердженнями позивача, Міністерством внутрішніх справ України безпідставно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, про що зазначено у листі від 24 січня 2019 року №15/2-251, відповідно, Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з посиланням на лист Міністерства внутрішніх справ України безпідставно відмовлено у виданні наказу про виплату одноразової грошової допомоги. Як вважає позивач, посилання відповідачів на акти розслідування нещасного випадку форми НТ та Н-5 від 06 вересня 2017 року та на їх невідповідність до постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» від 02 березня 2016 року №30 не мають будь-якого відношення до питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Також позивач зазначив про те, що при розгляді питання щодо нещасного випадку відносно позивача відповідачами не взято до уваги висновок від 15 жовтня 2001 року, який складено за результатами проведеного службового розслідування після факту нещасного випадку. Крім того, на переконання позивача, Міністерство внутрішніх справ України прийняло рішення, оформлене листом від 24 січня 2019 року №15/2-251, яке не відноситься до його компетенції, оскільки у вказаному листі не зазначено про прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні такої одноразової грошової допомоги, а лише вказано про повернення матеріалів без розгляду. Також, позивач послався на недотримання відповідачами строків розгляду його заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідачі у своєму відзиві просили суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що документи, які надані позивачем для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності, містять невідповідності, у зв`язку з чим були повернуті Міністерством внутрішніх справ України на адресу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. Відповідно до поданих документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги, комісією з розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем у 2001 році встановлено, що цей випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, постановою ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 02 березня 2016 року №30 визначено, що поранення яке сталось з позивачем 16 червня 2001 року пов`язане з виконанням службових обов`язків, що, за твердженнями відповідача, не відповідає висновку комісії, зазначеному у актах розслідування нещасного випадку форми НТ та Н-5 від 06 вересня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо нерозгляду заяви (рапорту) позивача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги від 14 вересня 2018 року разом з доданими до неї документами. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву (рапорт) позивача від 14 вересня 2018 року відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, при цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення останньому спірної грошової допомоги носить дискреційний характер. При цьому, наявність невідповідностей у матеріалах щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу унеможливило прийняття рішення. Крім того, у документах вказано про повторний огляд, однак дані щодо первинного огляду відсутні. Наголошує, що у апелянта відсутні документи позивача щодо одноразової грошової допомоги, що унеможливлює їх розгляд.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, у 2001 році на посаді оперуповноваженого відділу карного розшуку Калінінського районного відділу Донецького міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Відповідно до наявної матеріалах справи копії висновку за результатами додаткової перевірки обставин спричинених 16 червня 2001 року вогнепальних поранень позивачу від 15 жовтня 2001 року службовою перевіркою було встановлено, що отримані позивачем вогнепальні поранення слід вважати такими, що виникли по шляху слідування зі служби, у зв`язку з чим комісія вважає, що висновок від 10 липня 2001 року за фактом поранення оперуповноваженого відділу карного розшуку Калінінського районного відділу Донецького ГУ ОСОБА_1 16 червня 2001 року слід відмінити та викласти у наступній редакції: «Поранення «проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини справа та сліпе вогнепальне поранення лівої щоки» оперуповноваженого відділу карного розшуку Калінінського районного відділу Донецького ГУ ОСОБА_1 (М-023223) виникло в період проходження служби при виконанні службових обов`язків на шляху слідування зі служби.

Згідно з копією витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №385о/с (по особовому складу) майора міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору карного розшуку Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району), з 06 листопада 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Відповідно до копії постанови військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» по встановленню причинного зв`язку поранення від 02 березня 2016 року №30 поранення позивачу (16 червня 2001 року) «проникаюче сліпе поранення грудної клітини справа з ушкодженням нижньої долі правої легені, гемоторакс. Сліпе вогнепальне поранення обличчя. Травматичний та геморагічний шок ІІІ (третього) ступеню» - ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків.

У відповідності до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА №014202, виданого 13 квітня 2016 року, позивачу встановлено єдиноразово 50% втрати працездатності, а також з 06 квітня 2016 року на строк до 01 травня 2017 року встановлено первинно ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено: поранення, так, пов`язане з виконанням службових обов`язків, що підтверджується наданою суду копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0704100.

12 січня 2017 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області листом №44/26/01-2017 повернуто матеріали члену ліквідаційної комісії Слов`янського МВ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу для приведення їх у відповідність до вимог чинного законодавства, про що повідомлено останнього.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ступеню непрацездатності у відсотках позивачу були повторно направлені після приведення їх у відповідність.

Згідно наданої суду копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0006744 від 30 травня 2017 року, позивачу встановлено 70% втрати працездатності та під час повторного огляду з 01 травня 2017 року та довічно встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено: поранення, пов`язане з виконанням службових обов`язків, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки МСЕК серії АВ №0766720.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2017 року комісією, призначеною наказом від 13 липня 2017 року №8лк Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 16 червня 2001 року о 21 годині 30 хвилин у відділі карного розшуку Калінінського районного відділу Донецького міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області форми Н-5, відповідно до якого комісією у період з 13 липня 2017 року до 05 вересня 2017 року проведено розслідування нещасного випадку, що стався у місті Донецьку на проспекті Богдана Хмельницького, біля будинку №15, внаслідок чого отримав травму позивач. За наслідками проведеного розслідування комісією зроблено висновок, що нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Згідно копії акта №8лк про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ від 06 вересня 2017 року стосовно позивача, нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2018 року позивач направив на адресу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області заяву (рапорт), в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності. До вказаної заяви також було додано копію довідки МСЕК від 30 травня 2017 року, копію довідки до акта МСЕК від 30 травня 2017 року, копію постанови ВЛК, копію акта розслідування нещасного випадку, копію акта про нещасний випадок та копії паспорту й ідентифікаційного номеру.

Листом від 24 січня 2019 року №15/2-251 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернув на доопрацювання Ліквідаційній комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області матеріали на призначення одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку з тим, що у надісланих матеріалах міститься інформація про повторний огляд МСЕК заявника з установленням ІІ групи інвалідності та 70% втрати працездатності, проте відсутня інформація про його первинний огляд МСЕК.

Також, у вказаному листі зазначено й про те, що у постанові ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» по встановленню причинного зв`язку поранення від 02 березня 2016 року №30 зазначено, що поранення позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків, що не відповідає висновкам комісії в актах розслідування нещасного випадку, що стався з ним 16 червня 2001 року (форми Н-5, НТ) від 06 вересня 2017 року.

У зв`язку з чим, як вказано у листі, рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги може бути прийнято після усунення зазначених недоліків.

Після отримання вказаного листа Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на адресу позивача направлено лист від 27 лютого 2019 року №79/лк, в якому повідомлено, що матеріали Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернуто на доопрацювання з причин, зазначених у листі Департаменту, а також повідомлено, що повторно направити матеріали для призначення одноразової грошової допомоги не є можливим.

Вважаючи, що відповідачами протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство внутрішніх справ України як суб`єкт владних повноважень не прийняв рішення по суті розгляду матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги позивачу,

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника (далі - Порядок № 850).

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку №850).

У відповідності до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

З вищевикладеного вбачається, що звертаючись 14 вересня 2018 року до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Разом із тим, чинним законодавством України не встановлено обов`язку органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а лише встановлено обов`язок щодо направлення до Міністерства внутрішніх справ України документів, зазначених в пунктах 6 або 7 Порядку №850 та висновку щодо виплати грошової допомоги.

Таким чином Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виконано свій обов`язок, визначений пунктом 8 Порядку №850.

Згідно з пунктом 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області відмовив позивачу у прийнятті рішення про видання наказу про виплату грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності та часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтні 2015 року №850, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до норм чинного законодавства, за наслідком розгляду документів на призначення одноразової грошової допомоги Міністерство внутрішніх справ України має прийняти одне з таких рішень: 1) задовольнити заяву та призначити таку допомогу; 2) відмовити у її призначенні. Повернення документів на доопрацювання чинним законодавством не передбачено.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що Міністерством внутрішніх справ України, після отримання матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності не розглянуто питання щодо наявності підстав або їх відсутності для призначення допомоги, а повернуто матеріали на доопрацювання, що суперечить вимогам пункту 9 Порядку №850.

Крім того, з листа від 24 січня 2019 року №15/2-251 вбачається, що позивачу не було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, а зазначено про неможливість розгляду документів, у зв`язку з обставинами, викладеними у листі, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування відмови Міністерства внутрішніх справ України, що оформлена листом від 24 січня 2019 року вихідний №15/2-251, у прийнятті рішення про призначення грошової допомоги відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової виплати у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

В той же час, відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно пункту 14 Порядку №850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Тобто, вказані питання вирішуються виключно під час прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України.

Однак відповідачем не було надано відповідної правової оцінки документам позивача, зокрема, щодо наявності або відсутності у нього права на отримання такої допомоги.

При цьому, Міністерство внутрішніх справ України листом від 24 січня 2019 року №15/2-251, повертаючи документи позивача на доопрацювання до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, фактично позбавило позивача права на належний розгляд його матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо нерозгляду заяви (рапорту) позивача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги від 14 вересня 2018 року разом з доданими до неї документами, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути вказану заяву позивача від 14 вересня 2018 року відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог позивача є передчасними, оскільки відповідний наказ може бути виданий Головним управлінням виключно у разі прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення про призначення такої допомоги, а оскільки таке рішення Міністерством станом на день розгляду даної справи по суті не прийнято, відповідно у відповідача відсутній обов`язок щодо видання наказу про виплату допомоги.

В апеляційній скарзі Міністерство внутрішніх справ зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається, зокрема, на положення ч. 6 ст. 23 Закону №565-ХІІ, якою було встановлено право працівника міліції на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. Проте, 02.07.2015 було прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015, яким було визнано таким, що втратив чинність Закон №565-ХІІ. Відтак, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції ґрунтується на нормативно-правовому акті, що втратив чинність і на спірні правовідносини не розповсюджується.

Зважаючи на наведене, колегія суддів зазначає, що п. 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а та від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали щодо позивача, ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справах № 361/7249/17, від 13 червня 2019 року у справі №826/6354/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 823/2227/17.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.02.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна