Справа № 127/23900/20
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/23900/20

Головуючий у 1-й інстанції: Михайленко А.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

24 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кузьмишина В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Крикуна О.К.,

представника відповідача - Ковальчука Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира 2 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Цирканюка Костянтина Григоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із адміністративним позовом до командира 2 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Цирканюка Костянтина Григоровича, в якому просив: визнати протиправним дії відповідача щодо розгляду справи та прийняття постанови серії ІАМ №3330284 від 23.10.2020; скасувати постанову ІАМ №3330284 від 23.10.2020, а провадження у справі закрити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2020 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2020 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду І інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ІАМ № 3330284 від 23.10.2020 року 23.10.2020 року, близько 22 год. 51 хв., водій ОСОБА_1 в м. Вінниці по вул. Гонти, 288, керував транспортним засобом Шкода Октавіа, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд залізничного переїзду, не виконавши вимогу дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено, чим порушив вимоги п. 20.2 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 статті 123 КУпАП.

За результатом розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч.1 ст.123 КУпАП порушення правил руху через залізничний переїзд, крім порушень, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Так, пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Водночас, у відповідності до пункту 8.2-1. ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Пунктом 33 ПДР України передбачено, що дорожні знаки є одним з основних засобів організації дорожнього руху і призначені для інформування його учасників про умови, режими і напрямки руху, місцях розміщення об`єктів сервісу тощо.

Відповідно до вимог п.8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні, б) знаки пріоритету, в) заборонні знаки, г) наказові знаки та інші.

Знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Дорожнім знаком пріоритету 2.2 Правил дорожнього руху, "Проїзд без зупинки заборонено" визначено, що забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Пунктом 20.2 ПДР України передбачено, що під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Згідно з Національним стандартом України Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ) (п.10.1.1.) Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до п.10.2.3. ДСТУ, знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки.

Пункт 10.2.4. ДСТУ, вказує на те, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установленні на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом.

Згідно пунктом 10.2.5. ДСТУ, відстань від краю проїзної частини, а за наявності узбіччя від брівки земляного полотна до найближчого до неї краю знака, установленого збоку від проїзної частини, повинна становити від 0,5 до 2 м, а до краю інформаційно-вказівних знаків 5.45 5.48, 5.51, 5.53, 5.54, 5.56, 5.58.2, 5.59, 5.61.1 5.61.3 від 0,5 до 5,0 м.

Водночас, відстань від нижнього краю знака (без урахування попереджувальних знаків 1.31.1 1.31.6 і табличок до дорожніх знаків) до поверхні дорожнього покриття (висота установлення) крім випадків, спеціально обумовлених стандартом, повинна становити: від 1,5 до 2,2 м у разі установлення збоку від дороги поза населеними пунктами, від 2,0 до 4,0 м у населених пунктах.

Висоту установлення знаків, розміщених збоку від дороги, визначають від поверхні дорожнього покриття на краю проїзної частини. Якщо знаки розміщено один під одним, висоту установлення визначають за нижнім знаком (пункт 10.2.9. ДСТУ)

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнули до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 123 КУпАП, у зв`язку з тим, що він здійснив проїзд залізничного переїзду, не виконавши вимогу дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", чим порушив вимоги п. 20.2 ПДР України.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду даної справи колегією суддів було досліджено відеозапис з камери відеореєстратора відповідача, відповідно до якого встановлено, що дорожній знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" встановлено у невідповідності із вимогам національного стандарту, а саме з порушенням пунктів 10.2.5 та 10.2.9. ДСТУ, що, в свою чергу, є неналежною організацією дорожнього руху та порушенням ПДР.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Водночас, відповідачем не надано доказів правомірності встановлення знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" на переїзді, а також відповідності його вимогам стандарту.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визнання протиправними дії відповідача щодо розгляду справи та прийняття постанови серії ІАМ №3330284 від 23.10.2020, скасування постанови ІАМ №3330284 від 23.10.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.123 КУпАП та закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи спростовують позицію суду викладену рішенні.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ІАМ №3330284 від 23.10.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 123 КУпАП, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 123 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят ) гривень за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 лютого 2021 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.