Справа № 300/2851/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. справа № 300/2851/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним неправомірний дії щодо не зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 та відмови в здійсненні обчислення пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 25.02.2019 №54, а також зобов`язання зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008, здійснити перерахунок та обчислення пенсії на підставі сум заробітної плати зазначеної у довідці про заробітну плату від 25.02.2019 №54 з моменту призначення пенсії за віком, а саме з 16.12.2018.

Позовні вимоги з урахуванням заяви від 25.02.2021 про виправлення описки, мотивовані тим, що після призначення позивачу пенсії, на його заяву від 08.11.2019, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надано відповідь від 11.12.2019 №1525/18-15, згідно якої повідомило, що періоди підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 не зараховані до страхового стажу, а зараховані тільки до загального стажу роботи ОСОБА_1 . Крім того, згідно вищенаведеної відповіді, обчислення пенсії за довідкою від 25.02.2019 №54, виданою Надвірнянським ПТУ №11, про заробітну плату за період роботи з вересня 1982 року по грудень 1988 року не було здійснено, так як органи Пенсійного фонду зобов`язані перевіряти достовірність довідок, виданих підприємствами (установами, організаціями) і тільки після їх підтвердження первинними документами враховувати при призначенні пенсії. Однак, станом на жовтень 2020 року, така перевірка відповідачем не здійснена, а перерахунок пенсії на підставі вищезазначеної довідки не здійснено. Крім того, на переконання позивача дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з січня 2007 року по грудень 2008 року є неправомірними, оскільки позивачем здійснювалось перерахування обов`язкових внесків на державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України у встановленому законом порядку, а трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується попередньо наданими документами. З огляду на викладені обставини позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

04.11.2020 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто.

У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення (а.с.48-49).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 02.12.2020. Проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши на відсутність правових підстав для перерахунку пенсії оскільки до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно включається період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, а саме з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного податку) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Однак, у зв`язку з відсутністю в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу не має. Щодо, позовної вимоги про обчислення пенсії на підставі сум заробітної плати зазначеної в довідці від 25.02.2019 № 54, представником відповідача зазначено, що для обчислення розміру пенсії позивача Головним управлінням враховано заробітну плату за період з 01.08.1983 по 31.07.1988 та за період з 01.09.2001 по 31.12.2010. Індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії після оптимізації становить 0,81391 даний факт підтверджується розрахунком заробітку для обчислення пенсії. Однак, на розмір пенсії позивача це не впливає, оскільки отримує він її в мінімальному розмірі. Окрім того, на думку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом. Відтак, вимоги позивача заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.56-62).

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 22.02.2005 по 15.11.2016 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку у Надвірнянській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №468712 від 22.02.2005 та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.70, 73).

Згідно копії свідоцтва про сплату єдиного податку серії В за №274258 від 01.05.2005, ОСОБА_1 в період здійснення підприємницької діяльності (вид діяльності - виготовлення столярних виробів) був платником єдиного податку (а.с.74).

Відповідно до довідки Надвірнянського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 13.03.2019, ОСОБА_1 з 1 січня 2006 року - платник спрощеної системи оподаткування. Нарахована та сплачена сума єдиного податку склала: з січня 2006 року по грудень 2006 року - 125,00 гривень щомісячно; з січня 2007 року по грудень 2007 року - 125,00 гривень щомісячно; з січня 2008 року по грудень 2008 року - 125,00 гривень щомісячно; з січня 2009 року по грудень 2009 року - 200,00 гривень щомісячно; з січня 2010 року по грудень 2010 року - 200,00 гривень щомісячно; з січня 2011 року по грудень 2011 року - доходів не задекларовано (загальна система оподаткування). З 01 січня 2012 року - платник спрощеної системи оподаткування і нарахована та сплачена сума єдиного податку в період з січня 2012 по вересень 2012 року склала 214,60 гривень щомісячно (а.с.9).

Суд зазначає, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 60-річного віку, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Надвірнянським РВ УМВС в Івано-Франківській області 28.10.2000 та продовженого його дію 14.06.2004 (а.с.32-33).

На звернення позивача від 05.04.2019 про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії, пенсійний орган листом від 10.04.2019 за №1749/03 повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 25 років, який дає право на призначення пенсії після досягнення особою 60-ти років у період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

Крім того, у вказаному листі відповідач зазначив про те, що на підставі поданих позивачем документів, відповідачем обчислено страховий стаж роботи ОСОБА_1 , який складає 23 роки 2 місяці 17 днів. До розрахунку стажу роботи позивача включено наступні періоди:

- з 01.09.1975 по 18.07.1978 - навчання в техучилищі №3 в м. Івано-Франківську;

- 01.08.1978 по 08.09.1981 - робота на Надвірнянському лісокомбінаті;

- з 06.10.1981 по 24.11.1982 - робота в радгоспі "Надвірнянський";

- з 06.09.1982 по 12.01.1989 - робота на Надвірнянському ГПТУ-11;

- з 15.01.1989 по 21.11.1989 - робота в Надвірнянському РСК;

- з 27.11.1989 по 28.12.1990 - робота на СЕМП "Момент";

- з 03.01.1991 по 05.02.1991 - робота в колгоспі "Україна";

- з 16.02.1991 по 31.12.1991 - робота в колгоспі "Україна";

- з 02.01.1992 по 19.05.1992 - робота на МП "ВАльд";

- з 24.05.1992 по 30.09.1992 - робота на МП "Горгани";

- з 01.10.1992 по 09.06.1993 - робота на ТзОВ "Атлант";

- з 18.09.2001 по 07.02.2005 - робота в Надвірнянському ПТУ 11;

- з 16.02.2005 по 22.02.2005 - виплата допомоги по безробіттю;

- з 01.01.2007 по 31.12.2008 - підприємницька діяльність;

- 01.10.2010 по 31.12.2010 - підприємницька діяльність.

Крім того відповідач зазначив, що у зв`язку з відсутністю в даних персоніфікованого обліку даних про сплату позивачем внесків за періоди з 22.05.2005 по 31.12.2016, з 01.01.2009 по 30.09.2010 та з 01.01.2011 по 15.11.2016, Управлінням направлено запит на перевірку розбіжностей між даними довідки, виданої ДФС та даними персоніфікованого обліку. Однак провести перевірку не було можливості, так як позивач з 15.11.2016 припинив підприємницьку діяльність (а.с.7).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задоволено частково:

- визнано протиправними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 і з 01.01.2009 по 30.09.2010, та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 16.12.2018;

- визнано протиправним та скасувати рішення Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №606 від 09.04.2019 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 і з 01.01.2009 по 30.09.2010 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2018.

Вказане рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду набрало законної сили 20.09.2019.

На виконання, вищенаведеного рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019, розпорядженням від 29.10.2019 територіальним відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 9 Головного управління Пенсійного фонду України в області позивачу призначено пенсію за віком з 16.12.2018.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 08.11.2020, в якій просив надати інформацію: чи взято стаж за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 і з 01.01.2009 по 30.09.2010 до обрахунку коефіцієнту стажу, зазначити який коефіцієнт стажу; за який період 60-ти місяців взята моя заробітна плата для розрахунку моєї пенсії за період до липня 2000 року; чи здійснена перевірка заробітку відповідно до поданих довідок; які періоди стажу взяті для розрахунку моєї пенсії; чи є періоди, які з певних причин не включені до стажу, та чи необхідно для правильного обрахунку пенсії додатково подавати довідки чи інші документи для зарахування до стажу періодів роботи, якщо Вами вони не були зараховані(а.с.8).

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом від 10.04.2019 за №1749/03 повідомило позивача, що загальний стаж для визначення права на призначення пенсії з врахуванням періоду підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 склав 25 років 3 місяці, а страховий стаж - 23 роки 11 місяців із врахуванням періоду з 01.01.2006 по 31.12.2006 і з 01.01.2009 по 30.09.2010 на підставі рішення суду. Крім того, зазначено, що суму заробітної плати зазначеної в довідці від 25.02.2019 № 54, для обчислення розміру пенсії позивача Головним управлінням не взято, оскільки враховано заробітну плату за період за період з 01.09.2001 по 31.12.2010, індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії після оптимізації становить 0,59970. Однак, на розмір пенсії позивача це не впливає, оскільки отримує він її в мінімальному розмірі.

Вважаючи дії відповідача, щодо відмови в обчисленні пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 25.02.2019 №54 та зарахування періодів підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 до страхового стажу, протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; надалі, також Закон №1058-IV) .

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, так відповідно до пункту 1 частини першої зазначеної статті громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 21 Закону №1058-IV врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону №1058-IV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі по тексту також - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (надалі по тексту також - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно пункту 7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Так, у відповідності до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 за №21-1 (надалі по тексту також - Інструкція №22-1), платниками страхових внесків є зокрема фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Платники, зазначені в підпунктах 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.5 пункту 2.1, зобов`язані вести облік платежів до Пенсійного фонду (підпункт 11.1 пункту 11 Інструкції №21-1)

Відповідно до абзацу 3 підпункту 11.12 пункту 11 Інструкції №21-1 платники, зазначені в підпункті 2.1.3 пункту 2.1 цієї Інструкції, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) подають до органу Пенсійного фонду до 1 квітня наступного за звітним роком річний звіт про нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових внесків за формою згідно з додатком 26 цієї Інструкції.

Крім того, згідно підпункту 12.3 пункту 12 вказаної Інструкції, органи Пенсійного фонду України зобов`язані здійснювати в межах своєї компетенції контроль за дотриманням страхувальниками та застрахованими особами вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

За змістом пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Слід відмітити, що органи пенсійного фонду наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії, і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

В контексті вказаного суд відзначає, що в силу вимог пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відтак, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2006 по 2012 рік займалася підприємництвом, для її страхового стажу є сам лише факт сплати нею страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Таким чином, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 жовтня 2018 року (справа №643/20104/15-а).

Суд зазначає, що згідно відомостей, зазначених у довідці Надвірнянського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 13.03.2019 за №403/10/09-19-53-13-29 (а.с.9), безспірним є факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування в період, з січня 2007 року по грудень 2008 року та сплату ним єдиного податку.

Пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (надалі по тексту також - Указ №727/98) передбачено, що суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 Указу №727/98 суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

В зв`язку із вищенаведеним суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 2007 по 2008 рік(включно), відповідно до довідки Надвірнянського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 13.03.2019 за №403/10/09-19-53-13-29, сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 за №727/98 із змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку у позивача не було.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до наведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 набув право на зарахування спірного періоду, а саме з 01.01.2007 по 31.12.2008 включно, до його страхового стажу, яке було порушено внаслідок протиправних дій відповідача, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та обчислення пенсії на підставі сум заробітної плати зазначеної у довідці про заробітну плату від 25.02.2019 №54 з моменту призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що будь-яка особа, що звертається до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії може скористатися своїм правом обрахувати свої пенсійні виплати з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року.

Позивач скористався своїм правом та надав до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області довідку Надвірнянського ПТУ №11 про заробітну плату №54 від 25.02.2019 за період роботи з вересня 1982 року по грудень 1988 року(а.с.10).

Як встановлено судом, позивачу під час розрахунку заробітної плати для призначення пенсії враховані періоди з 01.08.1983 по 31.07.1988 та з 01.09.2001 по 31.12.2010 (при оптимізації заробітку виключено 28 місяців з 01.09.2008 по 31.12.2010) та встановлено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 0,65163. Осучаснена заробітна плата склала 3504,40 грн, а розмір пенсії з 16.12.2018 встановлено в розмірі 1497,00 грн.

При цьому у відповіді відповідача від 11.12.20019 № 1525/18-15 вказано, що після проведення перевірки довідки Надвірнянського ПТУ №11 про заробітну плату №54 від 25.02.2019 та за умови підтвердження її сум, зарахування такої не вплине на розмір пенсії оскільки така призначена позивачу в мінімальному розмірі, хоча коефіцієнт заробітної плати збільшиться та складатиме 0,78798(а.с. 11-14).

У відзиві на позовну заяву відповідач також вказує на те, що зарахування спірної довідки не призведе до зміни розміру пенсії позивача з огляду на проведений розрахунки заробітку для обчислення пенсії.

Такі обґрунтування суд оцінює критично, оскільки відповідні розрахунки заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 здійснено без врахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008.

Частиною 1 статті 58 Закону №1058-IV передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно із п.п.3 п.2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п.2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з приписами статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відтак суд зазначає, що саме на Пенсійний фонд покладено обов`язок щодо здійснення виплат пенсій з урахуванням вимог пенсійного законодавства, а також щодо контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, що виключає можливість виплати пенсій, виплата яких не передбачена чинним законодавством, навіть за умови послідуючого відшкодування відповідних втрат Пенсійного фонду сторонніми особами.

Всупереч вищенаведеному, відповідачем призначаючи позивачу пенсію за віком з 16.12.2018, протиправно здійснено обчислення пенсії без урахування довідки про заробітну плату від 25.02.2019 №54 виданої Надвірнянським ПТУ №11.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи та період роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Із записів трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 у період з 06.09.1982 по 12.01.1989 працював у Надвірнянському професійно-технічному училищі №11(а.с.71-72).

Відтак, у зв`язку із вищенаведеним, надана позивачем довідка про заробітну плату №54 від 25.02.2019, видана Надвірнянським ПТУ №11 за період роботи з вересня 1982 року по грудень 1988 року відповідає всім вимогам та підтверджується записами в трудовій книжці.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у довідці та трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому безпідставно не взяті для розрахунку розміру пенсії.

Згідно із положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак, з огляду на набуття позивачем права на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату №54 від 25.02.2019, виданої Надвірнянським ПТУ №11 за період роботи з вересня 1982 року по грудень 1988 року, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та перерахунок призначеної пенсії на підставі виданої довідки про заробітну плату №54 від 25.02.2019, з 16.12.2018.

Щодо застосування строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлено що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

В той же час, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З системного аналізу зазначеної статті Закону № 1058 вбачається, що нараховані суми пенсійних виплат, на виплату яких особа мала або має право, але не отримала своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує такі виплати, виплачуються за минулий час без обмеження шестимісячним строком.

Крім того, аналіз статті 46 Закону № 1058 дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплати пенсії за минулий час:

- три роки - для особи, яка не отримувала пенсійні виплати з власної вини;

- без обмеження будь-якого строку - для особи, яка не отримувала пенсійні виплати з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення із цим позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 27.10.2020 (а.с.1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 та відмови у здійсненні обчислення пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 25 лютого 2019 року №54 виданої Надвірнянським ПТУ №11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2008 та здійснити обчислення та перерахунок призначеної пенсії на підставі виданої Надвірнянським ПТУ №11 довідки про заробітну плату №54 від 25.02.2019, з моменту призначення, а саме з 16.12.2018.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.