Справа № 640/10899/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
23 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Епель О.В., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила (з урахуванням уточнених позовних вимог):
- встановити відсутність у Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича повноважень для одноосібного прийняття та реалізації рішень щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань;
- визнати протиправним та скасувати наказ Директора Державного бюро розслідувань від 11 червня 2019 року № 185-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » з моменту його постановлення (з 11 червня 2019 року);
- визнати протиправним та скасувати наказ Директора Державного бюро розслідувань від 02 жовтня 2019 року № 376-ос з моменту його постановлення (з 02 жовтня 2019 року).
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного бюро розслідувань від 11 червня 2019 року № 185-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного бюро розслідувань від 02 жовтня 2019 року № 376-ос «Про визнання наказу Державного бюро розслідувань від 11 червня 2019 року № 185-ос таким, що втратив чинність».

У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Директора Державного бюро розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного бюро розслідувань про встановлення відсутності повноважень, визнання протиправними та скасування наказів скасовано.

Ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного бюро розслідувань від 11 червня 2019 року № 185-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ Директора Державного бюро розслідувань від 02 жовтня 2019 року № 376-ос «Про визнання наказу Державного бюро розслідувань від 11 червня 2019 року № 185-ос таким, що втратив чинність».

У решті позовних вимог відмовлено.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, якою просить ухвалити додаткове судове рішення про вирішення питання розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ст.ст.252, 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши обґрунтування заяви про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити частково з таких підстав.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Частиною третьою статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що питання розподілу судових витрат вирішується судом, який закінчив розгляд справи по суті та ухвалив судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2020 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Однак судом апеляційної інстанції не вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

09.02.2021 надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі. В обґрунтування поданої заяви про ухвалення додаткового судового рішення позивач посилається на те, що при вирішенні апеляційної скарги судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. В зазначеній заяві позивач просить суд апеляційної інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всіх судових витрат, які підлягають відшкодуванню та/або оплаті відповідно до положень КАС України на користь позивача загалом у сумі 5259,00 грн, з якої:

- 768,40 грн судового збору за подання адміністративного позову до суду першої інстанції;

- 1921,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 19.11.2019 про закриття провадження у справі;

- 1728,00 грн судового збору за подання заяв від 14.06.2019, 18.07.2019, 18.09.2019 про забезпечення позову;

- 840,80 грн судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог від 28.02.2020.

Щодо повернення 1728,00 грн. судового збору за подання заяв про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Ухвалами суду першої інстанції від 20.06.2019, 22.07.2017, 23.09.2019 відмовлено позивачу у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Отже, підстави для повернення сплаченого збору за подання заяви про забезпечення позову, відсутні.

Щодо інших сум відшкодування судових витрат, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для компенсації позивачу судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з квитанцією про сплату № 4168 від 14.06.2019 позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн за подання адміністративного позову до суду. Квитанція про сплату № 45258 від 28.02.2020 свідчить про сплату позивачем судового збору в розмірі 840,80 грн за подання заяви про збільшення позовних вимог. Відповідно до квитанції про сплату № 56797 від 09.12.2019 позивач сплатив судовий збір в сумі 1921,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 19.11.2019. Всього позивач сплатив судовий збір на суму 3530,20 грн.

Отже, розмір судових витрат у вигляді сплати судового збору в ході розгляду даної справи складає 3530,20 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним прийняти додаткову постанову та розподілити судові витрати шляхом стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. ст. 139, 243, 252, 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову у справі № 640/10899/19 в частині питання про відшкодування витрат судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 3530,20 грн. (три тисячі п`ятсот тридцять гривень, 20 коп ).

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.В. Епель
О.Є. Пилипенко