Справа № 560/2315/20
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2315/20
РІШЕННЯ
іменем України

25 лютого 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" про визнання відмови протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)", в якому просить:

- визнати незаконною та протиправною відмову Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року;

- стягнути з Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" на користь ОСОБА_1 оплату за вимушений прогул з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року у розмірі 77026,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №560/3645/18, яке набрало законної сили 11.07.2019, визнано протиправним та скасовано наказ про його звільнення, поновлено на посаді і стягнуто з відповідача 50465,52 грн за вимушений прогул з 08.06.2018 по 13.12.2018. Згідно з цим рішенням позивач був поновлений на посаді в Державній установі "Райківецька виправна колонія (№78)" з 08.06.2018. Після закінчення 08.10.2019 строкової військової служби та звільнення в запас, позивач 10.10.2019 вийшов на службу в Державній установі "Райківецька виправна колонія (№78)", а 18.10.2019 - звільнений за власним бажанням. При цьому, заробітну плату йому виплачено за періоди з 08.06.2018 по 13.12.2018 та з 10.10.2019 по 18.10.2019. Виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.12.2018 по 10.10.2019 відповідач відмовився.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач у позовній заяві вказує, що йому виплатили заробітну плату з 10.10.2019 по 18.10.2019, але включає цей період ще раз до загального періоду компенсації.

Відповідно до абзацу 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Провадження по справі №560/3645/18 розглядалося менше року, суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 . Період компенсації не перевищував 1 рік. Тому, вимоги позивача щодо виплати компенсації за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2018 по 18.10.2019 є безпідставними.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов. Зазначає, що допустив описку та помилково вказав період з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року. Натомість відповідач відмовляється виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2018 року по 10 жовтня 2019 року, що складає 203 робочих дні. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу складає 77026,32 грн (203 робочих дні х 379,44 грн). Відповідно до норм КЗпП України за позивачем мало зберігатися місце роботи, посада і середній заробіток, як за військовослужбовцем, призваним на строкову військову службу на особливий період, який продовжує діяти в Україні.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.05.2020 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №560/3645/18, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019, визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Райківецької виправної колонії №78 "З особового складу" від 08.06.2018 року №89/ос - 18 в частині звільнення зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 . Стягнуто з Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08 червня 2018 року по 13 грудня 2018 року в сумі 50465,52 грн. Допущено до негайного виконання поновлення на посаді ОСОБА_1 та виплату заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 у справі №560/3645/18 апеляційну скаргу Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

У зв`язку з оскарженням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №560/3645/18 до Сьомого апеляційного адміністративного суду, фактичне поновлення позивача відбулось лише 30.07.2019 відповідно до наказу Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" від 30.07.2019 №110/ОС-19 "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ".

За змістом військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 22.05.2018 призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину, а 08.10.2019 - звільнений в запас.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 , а також наказу Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" від 18.10.2019 №145/ОС-19 "Про особовий склад" позивач звільнений зі служби в Державній установі "Райківецька виправна колонія (№78)" 18 жовтня 2019 року.

Відповідно до банківської виписки, відповідач перерахував позивачу в жовтні 2019 року кошти.

Згідно з листом Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" від 22.11.2019 №17-19/К-14 в жовтні 2019 року проведено виплату належного позивачу грошового забезпечення за період з 10.10.2019 по 18.10.2019 в сумі 1357,26 грн, при цьому з належної до виплати суми було утримано військовий збір в сумі 20,36 грн та профспілковий внесок в сумі 13,57 грн. Також проведено виплату компенсації за час вимушеного прогулу за рішенням суду в сумі 50465,52 грн. З цієї суми було утримано військовий збір в сумі 756,98 грн.

Позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08.06.2018 по 13.12.2018 в сумі 50465,52 грн, тобто, з дати незаконного звільнення (08.06.2018) по дату прийняття рішення суду (13.12.2018).

Тобто, позивачу не виплачено кошти з 14.12.2018 по 30.07.2019 - час розгляду справи №560/3645/18, оскарження відповідачем рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 до Сьомого апеляційного адміністративного суду, а також з 31.07.2019 по 09.10.2019 - період з якого позивач проходив строкову військову службу до виходу на службу в Державній установі "Райківецька виправна колонія (№78)".

Позивач, вважаючи незаконною та протиправною відмову відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року, звернувся в суд з цим позовом.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Приписами статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їхній розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведені норми вказують, що незаконно звільненому працівникові належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь час вимушеного прогулу, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення частини 2 статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За таких обставин, до предмету доказування у цій справі та вирішення спору, належить визначення того, чи діяв суб`єкт владних повноважень - відповідач, в межах та у спосіб встановлений Конституцією України та законами України, відмовляючи у виплаті позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за період з 14.12.2019 по 30.07.2019 за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, тобто у період, коли рішення допущене до негайного виконання не було виконано відповідачем.

Як слідує з мотивувальної частини судового рішення від 13.12.2018 у справі №560/3645/18, суд розглянув позовні вимоги та визначив конкретний розмір (суму) середнього заробітку (грошового забезпечення), за час вимушеного прогулу позивача, пов`язаного з його незаконним звільненням. Зазначена сума становить 50465,52 грн та обчислювалася за час вимушеного прогулу з 08.06.2018 по 13.12.2018, тобто до дати рішення суду.

Вказану суму у справі №560/3645/18 суд визначив, зокрема, на підставі довідки Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" №4346 від 23.10.2018, згідно з якою середня заробітна плата позивача за останні два місяці роботи за квітень - травень 2018 року складає 15557,03 грн. Водночас, середньоденний заробіток ОСОБА_1 за квітень - травень 2018 року складає 379,44 грн. Кількість днів у період вимушеного прогулу позивача складає 133 робочих (календарних) дні.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовується сторонами повне і фактичне виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №560/3645/18, яке набрало законної сили 11.07.2019.

В рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №560/3645/18, якою позивача поновлено на раніше займаній посаді, суд вирішував питання про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2018 по 13.12.2018.

Згідно з статтею 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (стаття 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ).

Статтею 65 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту зазначених правових норм слідує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Схожа правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №711/8138/18 (провадження № 14-607цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Натомість, позивача згідно з наказом Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" від 30.07.2019 №110/ОС-19 "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " поновлено на посаді 30.07.2019.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачу належить до виплати заробітна плата за час вимушеного прогулу, а саме за період з 14.12.2018 по 30.07.2019.

Що стосується періоду з 31.07.2019 по 09.10.2019 включно, то позов в цій частині також належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому рішенні від 13.12.2018 у справі №560/3645/18 за працівниками, призваними на строкову військову службу на особливий період під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Суд зазначає, що позивача призвали на строкову військову службу під час дії особливого періоду і гарантії, встановлені частиною 3 статті 119 КЗпП України, власне і спрямовані (призначені) на те, щоб гарантувати, зокрема, права громадян на працю, які в цей складний для держави період повинні виконати (і виконують) свій конституційний обов`язок щодо військової служби з тим, щоб в умовах реальної загрози територіальній цілісності та національній безпеці країни надалі бути готовими до її захисту в лавах Збройних Сил України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №818/437/17.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.12.2018 по 09.10.2019 включно.

Щодо розміру середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При обчисленні розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, відповідно до довідки Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" №4346 від 23.10.2018 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складав 379,44 грн.

Отже, належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2018 по 09.10.2019 включно, що становить 203 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2018 по 09.10.2019, становить 77026,32 грн (379,44 грн - середньоденний заробіток х 203 робочих днів).

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, від 18.04.2019 у справі №812/2/16 та від 08.07.2019 у справі №809/4462/15.

Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки.

Водночас, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог в частині про визнання незаконною та протиправною відмову Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2019 по 18.10.2019, а також про стягнення з відповідача на користь позивача оплати за вимушений прогул з 10.10.2019 по 18.10.2019, оскільки за цей період з позивачем проведено розрахунок. Ця обставина щодо проведення розрахунку також підтверджена позивачем у позовній заяві та в відповіді на відзив. Суд також зважає на вказівку позивача у відповіді на відзив про допущення ним описки в частині визначення періоду з 10.10.2019 по 18.10.2019. Проте, з заявою (клопотанням) щодо уточнення позовних вимог ОСОБА_1 до суду не звертався.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, згідно з частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з фіскальним чеком від 12.05.2020 позивач сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Оскільки суд встановив протиправну відмову відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" судові витрати повністю.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2018 по 09.10.2019 включно.

Стягнути з Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2018 по 09.10.2019 включно в розмірі 77026 (сімдесят сім тисяч двадцять шість) грн 32 коп з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 )
Відповідач:Державна установа "Райківецька виправна колонія (№78)" (с. Райківці, Хмельницький район, Хмельницька область, 31356 , код ЄДРПОУ - 08564765)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк