Справа № 461/5749/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 461/5749/20 пров. № А/857/1755/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Радченко В.С., м. Львів),-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2817498 від 13.07.2020 та закрити справу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 . В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог Закону є оригіналом такого доказу, а також не долучено відеозаписів з камер нагрудних знаків. Також, інших належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення суб`єкт владних повноважень не надав. Вказує на те, що згідно ПДР знак 5.45 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. При цьому місце встановлення такого знаку співпадає з фактичними межами забудови населеного пункту. Отже, зона дії знаку 5.45. поширюється на ділянку автодороги від місця його установлення до знаку 5.46. Однак, відеозаписів з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam Lti 20/20 ТС000584 відповідачем не надано, на роздруківці з пристрою не зафіксований дорожній знак 5.45 або знак 5.46. В тому числі, не надано доказів про місце встановлення знаків 5.45, 5.46 в с.Сопошин, а відтак не можливо встановити на якому відрізку автодороги М - 149км розпочинається та на якому відрізку закінчується його дія і чи дійсно перевищення швидкості водієм мало місце у межах зони дії дорожнього знаку 5.45. Із роздруківки фото вимірювача швидкості руху TruCam Lti 20/20 ТС000584, наданого відповідачем, неможливо встановити - чи рухався позивач у межах населеного пункту чи ні, як дорожній знак 5.45 так і забудівля на цій роздруківці відсутні, а також немає жодної візуалізації та прив`язки місця вчинення правопорушення до території, населеного пункту чи відповідних дорожніх знаків. Крім того, відповідачем винесено спірну постанову з невірним часом вчинення правопорушення (згідно постанови відповідача - 10 год. 59 хв., відповідно до матеріалів фотофіксації 10 год. 56 хв.). Постанову складено 11 год. 02 хв, що також є нереальним часом, оскільки поліція не зупиняла позивача, тільки через 5 хвилин позивач помітила, що за нею рухається автомобіль патрульних без жодних вимог зупинки. Також, при винесенні зазначеної постанови поліцейський не надав позивачу можливості скористатися правовою допомогою.

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржене рішення суду від 10 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Міськів А.М., серії ЕАМ № 2817498 від 13.07.2020 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Із вказаної постанови видно, що 13.07.2020 о 10:58 год в с.Сопошин Дорога АД м-149 км. Тернопіль-Львів-Рава Руська, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки HONDA CR-V номерний знак НОМЕР_1 , рухалася зі швидкістю 81 км за годину, чим порушила вимоги п.п 12.4 ПДР України.

Швидкість руху вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam Lti 20/20 ТС000584.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam Lti 20/20 № ТС000584 та підтверджується роздруківкою з цього пристрою. Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam Lti 20/20 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012. На виконання вимог ст. 283 КУпАП поліцейським вказано в постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а саме TruCam LTI 20/20 №ТС000584 та надано суду візуалізовані дані лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000584, як доказ вчинення позивачкою правопорушення. TruCam являється лазерним портативним пристроєм вимірювання швидкості транспортних засобів та не відноситься до категорії автоматичної фото- і відеотехніки. Тверджень позивача зводяться лише до її намагання уникнути несприятливих для неї наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Отже, відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства, порушень відповідача при здійсненні вимірювання швидкості руху автомобіля позивачки та фіксації правопорушення судом не встановлено, оскаржувана постанова є законною.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ч.1 ст.72, частин 1, 5 ст.77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до частини 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України. При цьому в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху TruCam LTI 20/20.

Однак, до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку носій даних приладу TruCam LTI), який відповідно до вимог Закону є оригіналом такого доказу, а також не долучено відеозаписів з камер нагрудних знаків.

При цьому відеозаписів з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС000584 відповідачем не надано, на роздруківці з пристрою не зафіксований дорожній знак 5.45 або знак 5.46. Не надано доказів про місце встановлення знаків 5.45, 5.46, відтак не можливо встановити на якому відрізку автодороги М-149 км розпочинається та на якому відрізку закінчується його дія і чи дійсно перевищення швидкості водієм мало місце у межах зони дії дорожнього знаку 5.45.

Із роздруківки фото вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС000584, наданого відповідачем, неможливо встановити чи рухався позивач у межах населеного пункту чи ні, як дорожній знак 5.45 так і забудівля на цій роздруківці відсутні, а також немає жодної візуалізації та прив`язки місця вчинення правопорушення до території, населеного пункту чи відповідних дорожніх знаків.

Отже, відсутні докази не тільки того, що позивач рухався по дорозі у межах населеного пункту, а й що на цій дорозі діють вимоги ПДР України, що визначають порядок руху в населених пунктах, зокрема й швидкісний режим.

Також, інших належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав.

Судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи є обґрунтованими, тому такі необхідно задовольнити.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити і скасувати рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року у справі скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2817498 від 13.07.2020 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар