Справа № 320/4328/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року № 320/4328/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації, державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Морочко Інни Віталіївни

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,,

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації, державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Морочко Інни Віталіївни, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації та державного реєстратора Мрочко Інни Віталіївни, які виразились у відмові позивачу прийняти документи для державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти відповідне рішення про державну реєстрацію права власності на зазначений будинок;

- зобов`язати відповідачів: 1) ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації - прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 та забезпечити надання зазначеної адміністративної послуги. 2) Державного реєстратора Мрочко Інну Віталіївну - прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення щодо державної реєстрації права власності на цей будинок.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність дій державного виконавця щодо відмови у прийнятті поданих ним документів для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності підстав передбачених законодавством для такої відмови.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначив, що позивачем для державної реєстрації права власності всупереч вимогам законодавства було подано копії документів. Також вказано на відсутність підстав для реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за покійною ОСОБА_2 .

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою суду від 27.05.2020 відмовлено у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

06.08.2020 позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 27.05.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задоволено, ухвалу суду від 27.05.2020, - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду 25.09.2020 року адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорія 2, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.07.2007 (а.с.46).

Згідно державного акту н право власності на земельну ділянку серії ЯБ №661283 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 02500 га в межах с. Любохотини (а.с.78).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №26133251 від 14.02.2011 до реєстру внесено реєстраційний запис параметрами за спадковою справою №50734242, спадкодавець ОСОБА_2 (а.с.79).

Згідно виписки з погосдарської книги Любохижівської сільської ради по особовому рахунку №239-1 від 02.12.2019 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.81).

Відповідно до виписки з погосдарської книги Любохижівської сільської ради по особовому рахунку №239-1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться в АДРЕСА_1 рахується за покійною ОСОБА_2 . Документи на будинок відсутні. Виписка від 02.12.2019 видана помилково (а.с.84).

04.12.2019 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації із заявою державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви було додано наступні документи: - витяг із Спадкового реєстру; - довідка про склад сім`ї; - витяг з погосподарської книги Любохотинської сільської ради; копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_2 на присадибну земельну ділянку площею 0, 20 га за адресою: АДРЕСА_1 ; - копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.07.2007; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 (а.с.5, 78-82).

Листом №5/01-07/2-20 від 09.01.2020 ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації повідомило позивача про те, що для проведення реєстраційних дій документи подаються в оригіналі та про виникнення суперечності щодо права власності за житловим будинком, що розташований за адесою: АДРЕСА_1 (а.с.74).

Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалась між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Порядок проведення державної реєстрації прав визначено частиною першою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з частинами другою та четвертою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно з частиною другою статті 24 зазначеного Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 1127).

Пунктом 12 Порядку № 1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

VI. Оцінка суду

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації із заявою державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви було додано наступні документи: - витяг із Спадкового реєстру; - довідка про склад сім`ї; - витяг з погосподарської книги Любохотинської сільської ради; копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_2 на присадибну земельну ділянку площею 0, 20 га за адресою: АДРЕСА_1 ; - копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.07.2007; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Листом №5/01-07/2-20 від 09.01.2020 ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації повідомило позивача про те, що для проведення реєстраційних дій документи подаються в оригіналі та про виникнення суперечності щодо права власності за житловим будинком, що розташований за адесою: АДРЕСА_1 .

В силу вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідач був зобов`язаний розглянути зазначену заяву та за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор зобов`язаний прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про відмову в державній реєстрації може прийматися лише за наявності підстав, передбачених статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів та за відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, у даній справі відповідач за наслідками розгляду заяви позивача в силу вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" був зобов`язаний прийняти відповідне управлінське рішення, у той час як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа та не надавши прийнявши рішення щодо заяви ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що лист ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації №5/01-07/2-20 від 09.01.2020 не є рішенням органу державного органу, яке приймається суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяв щодо державній реєстрації прав.

За висновком суду, відсутність належним чином оформленого рішення ЦНАП Старовижівської районної держадміністрації про реєстрацію права власності чи відмову у її реєстрації свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняти відповідного рішення про державну реєстрацію права власності за заявою позивача.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належним та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є саме зобов`язання відповідачів прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 та забезпечити надання зазначеної адміністративної послуги; прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 , прийняти відповідне рішення щодо державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

VIII. Висновок суду

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

VІІ. Розподіл судових витрат

Згідно частин 1-5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору (а.с.46). Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації та державного реєстратора Мрочко Інни Віталіївни, які виразились у не прийнятті відповідно рішення про державну реєстрацію права власності за заявою ОСОБА_1 .

Зобов`язати: Центр надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації - за заявою ОСОБА_1 прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 та забезпечити надання зазначеної адміністративної послуги; державного реєстратора Мрочко Інну Віталіївну - прийняти документи для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавницею ОСОБА_2 та прийняти рішення щодо державної реєстрації права власності або щодо відмови у реєстрації права власності на вказаний будинок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 24 лютого 2021 р.