Справа № 440/1495/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 р.Справа № 440/1495/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2020, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 11.09.2020 по справі № 440/1495/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправними дії приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. з пред`явлення до примусового виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 06.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди, а саме стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 06.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди ВП№58546541, якою стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин частини 4,5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року, проігнорувавши доводи позивача щодо можливості стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 % тільки від фактично стягнутої суми, не врахував, що вказані норми є спеціальними по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження", не надав оцінку тому факту, що відповідач стягнув з ОСОБА_1 всього 11893,48 гривень, а матеріали справи не містять доказів стягнення з ОСОБА_1 усієї суми боргу у розмірі 35 512 доларів США, внаслідок чого ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення. Зазначає, що в матеріалах справи немає жодного доказу стягнення приватним виконавцем з ОСОБА_1 всієї суми боргу за виконавчим документом і доказів того, що саме вжиті відповідачем заходи (як то реалізація майна або інші дії) призвели до повного виконання рішення суду і стягнення з ОСОБА_1 суми у розмірі більше 35 тисяч доларів США. Суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи. Сам по собі факт здійснення приватним виконавцем запитів до певних служб не свідчить про те, що ці заходи призвели до повного виконання рішення суду та до стягнення з ОСОБА_1 суми понад 35 тисяч доларів США. Також стверджує, що суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про нібито правомірність не зазначення у оскаржуваній постанові про стягнення основної винагороди, що обов`язок зі сплати основної винагороди є солідарним. Зазначає, що суд першої інстанції взагалі відкинув доводи позивача про незаконність примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 квітня 2010 року у зв`язку з дією мораторію, запровадженого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", незважаючи на те, що рішення суду, яким встановлено порядок його виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 66 кв.м., передану в забезпечення виконання за кредитом в іноземній валюті, яка була житлом боржника не могло примусово виконуватись.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.04.2010 у справі 2-412/2010 позов Акціонерного комерційного банку "Форум" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ВГІРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АКБ "Форум" в особі Кременчуцької філії АКБ "Форум" кредитні кошти за кредитним договором №0003/08/19-Zv від 17.01.2008 в розмірі: - суми основного боргу за кредитом 31166,60 дол. США, гривневий еквівалент 248834,41 грн; - суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитними коштами 4345,54 дол США, гривневий еквівалент 24694,79 грн; - пені за несвоєчасно сплачений кредит та відсотки 27831,92 грн; - штрафу за несвоєчасне подовження договору страхування відповідно до пункту 4.4 кредитного договору, що складає 5000,00 грн.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 66,0 кв.м., житловою площею - 39,7 кв.м. шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну реалізації предмета іпотеки 210467,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АКБ "Форум" судові витрати за ІТЗ та судовий збір у сумі 576,67 грн з кожного (том 1 а.с. 17-22).

03.09.2010 на виконання вказаного рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист №2-412/2010 (том 2 а.с. 213-214).

У подальшому, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.01.2019 у справі №2-412/2010, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.01.2019, заяву ТОВ "Карго Пром" (, юридична адреса: м. Київ, Голосіївський район, вул. Академіка Вільямса, буд. 6д, офіс 43) задоволено. Замінено стягувача, як сторону, у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа за № 2-412/10, виданого на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.04.2010 по цивільній справі за №2-412/2010 за позовом ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ВГІРФО Автозаводського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області про стягнення суми боргу за кредитним договором, на ТОВ "Карго Пром" (, юридична адреса: м. Київ, Голосіївський район, вул. Академіка Вільямса, буд. 6д, офіс 43) (том 2 а.с. 119-122).

05.03.2019 на адресу приватного виконавця Скрипника В.Л. надiйшла заява стяryвача ТОВ "Карго Пром" про відкриття виконавчого провадження (том 2 а.с. 112-113).

У вказаній заяві товариство просило виконавця прийняти до виконання виконавчий лист №2-412/2010, виданий 03.09.2010 Автозаводським районним судом Полтавської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №0003/08/19-19Zv від 17.01.2008 у розмірі: - суми боргу за кредитом 31166,60 дол. США; - суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитними коштами 4345,54 дол. США; - пені за несвоєчасно сплачений кредит та відсотки 27831,92 грн; - штрафу за несвоєчасне подовження договору страхування відповідно до пункту 4.4 кредитного договору, що складає 5000,00 грн, а також судових витрат у сумі 576,67 грн, та, як наслідок, відкрити виконавче провадження; накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника шляхом винесення постанови; звернути стягнення на заробітну плату боржника.

При цьому, разом iз заявою про відкриття виконавчого провадження ТОВ "Карго Пром" надано оригiнал платiжного доручення від 28.02.2020 №444 про сплату авансового внеску в розмiрi 19839,54 грн за пред`явлення приватному виконавцю виконавчий лист №2-412/2010 від 03.09.2010 (том 2 а.с. 114).

Приватним виконавцем Скрипником В.Л. розглянуто заяву ТОВ "Карго Пром" про відкриття виконавчого провадження та керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58546541 від 06.03.2019 (том 2 а.с. 124-126).

Того ж дня, тобто 06.03.2019, приватним виконавцем Скрипником В.Л. в межах виконавчого провадження №58546541 також були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, якою виконавець стягнув з ОСОБА_4 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн (том 2 а.с. 128-129); про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 39063,35 дол. США та 37249,45 грн (том 2 а.с. 131-132); про звернення стягнення на майно боржника, якою звернуто стягнення на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 39063,35 дол. США та 37249,45 грн (том 2 а.с. 134-135).

18.03.2019 приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 (том 2 а.с. 165-167).

У подальшому, 26.04.2019 постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58546541 приватний виконавець стягнув з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 500,00 грн (том 2 а.с. 186-188).

Постановою від 12.11.2019 приватний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом закінчив виконавче провадження №58546541, припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення, зокрема, відрахування із заробітної плати боржника відповідних коштів (том 2 а.с. 199-201).

При цьому, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2019 ВП№58546541, якою стягнуто з ОСОБА_4 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн, відповідач передав на примусове виконання приватному виконавцю Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В., яка, в свою чергу, 13.12.2019 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №60880058 з примусового виконання вказаної постанови (том 1 а.с. 29-31).

Не погоджуючись з постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 06.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди, а також діями вказаного виконавця з пред`явлення цієї оскаржуваної постанови до примусового виконання іншому приватному виконавцю, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Строк звернення до суду позивачу поновлено судом, з огляду на відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення та отримання позивачем оскаржуваної постанови за адресою місця проживання .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом від 03.09.2010 №2-412/2010 відбулося вже після відкриття виконавчого провадження №58546541, винесення приватним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні ряду постанов, в тому числі й оскаржуваної постанови, а також вжиття виконавцем інших дій та заходів з метою примусового виконання рішення. Відтак, визначення виконавцем основної винагороди у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, є законним та таким, що узгоджується з положеннями Законів №1404-VІІІ та №1403-VIII.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, згідно з ч. 1 ст. 26 вказаного Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження", основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В силу ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403 (далі Закон №1403).

Даний Закон є спеціальним Законом, що підлягає застосуванню щодо діяльності приватного виконавця та має першочергове значення при наданні правової оцінки діям та рішенням приватного виконавця.

У відповідності до ч. 5 ст. 31 Закону № 1403, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 7 ст. 31 Закону № 1403, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону № 1403, основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі Постанова № 643).

Відповідно до п. 19 Постанови № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, з викладеного слідує, що відповідач повинен у постанові про стягнення основної винагороди приватного виконавця встановити розмір основної винагороди в розмірі 10 відсотків від стягнутою ним суми, а не фіксовану суму винагороди; винести постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця в день відкриття виконавчого провадження; стягнути основну винагороду в процесі виконання виконавчого документу шляхом відрахування 10 відсотків від стягнутої суми; після надходження відповідної заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження, винести постанову про закінчення виконавчого провадження, що є наслідком закінчення виконавчих дій, і відповідно, виконавчих дій по стягненню основної винагороди.

Відтак, з огляду на положення зазначених норм можна зробити висновок, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, або відбулось не повністю, є неможливим в силу положень ст. 31 Закону №1403 та п. 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.03.2020 у справі № 260/801/19, від 10.09.2020 у справі № 120/1417/20-а. Слід зазначити, що у справі № 120/1417/20-а виконавче провадження було закінчено з підстав фактичного виконання рішення, що не було перешкодою для суду касаційної інстанції в обрахуванні основної суми винагороди в залежності від розміру фактично стягнутих сум, а не від всієї суми заборгованості, що зазначена у виконавчому документі.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В контексті розгляду спірних правовідносин встановлено, що відповідач стягнув з ОСОБА_1 всього 11893,48 гривень шляхом звернення стягнення на її доходи у вигляді заробітної плати, в той час як матеріали справи не містять доказів стягнення з ОСОБА_1 усієї суми боргу у розмірі 35 512 доларів США, яка була стягнута з боржника безпосередньо приватним виконавцем шляхом зарахування коштів на рахунок приватного виконавця та перерахування в подальшому у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому передання права власності квартири в рахунок погашення боргу не можна вважати заходом примусового виконання рішення, за допомогою якого здійснюється стягнення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу та не рівноцінним тій сумі заборгованості, що визначена у виконавчому листі.

Від так посилання суду першої інстанції на те, що фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом від 03.09.2010 №2-412/2010 відбулося вже після відкриття виконавчого провадження №58546541, винесення приватним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні ряду постанов, в тому числі й оскаржуваної постанови, а також вжиття виконавцем інших дій та заходів з метою примусового виконання рішення, хоч і заслуговує на увагу, але не є застосованим з урахуванням специфіки спірних правовідносин у цій справі.

Отже, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин частини 4, 5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року, та не врахував, що вказані норми є спеціальними по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження".

Продовжуючи судовий розгляд, суд апеляційної інстанції не може не звернути увагу на ту обставину, що приватний виконавець при визначенні суми основної винагороди помилково виходив з того, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.04.2010 у справі 2-412/2010, яке містить вимоги майнового характеру, у зв`язку з чим відповідачем проведено розрахунок основної винагороди у вигляді відсотку від суми коштів, що підлягала стягненню.

Так, зі змісту резолютивної частини рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2010 року, яке примусово виконувалося приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В. Л., чітко встановлено порядок його виконання, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 210 467 грн.

Крім того, зі змісту судового рішення вбачається, що суд, зазначаючи суму боргу, стягнув борг солідарно з ОСОБА_1 , яка є поручителем. Проте поручитель солідарно з майновим поручителем не відповідає. Зазначене підтверджує те, що основний зміст рішення суду - це звернення стягнення на предмет іпотеки на визначену суму боргу.

Отже, саме у такий спосіб рішення суду - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - повинно було виконуватися приватним виконавцем, а не шляхом винесення постанови від 18 березня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Колегія суддів ураховує ту обставину, що постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 2-412/10 задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії приватного виконавця Скрипника В,Л. з примусового виконання виконавчого листа N2 2-412/10, виданого 03 вересня 2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчука, та постанову від 18 березня 2019 року у частині звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою вирішено здійснювати відрахування з доходів ОСОБА_5 .

Також у цій постанові Верховний Суд зазначив, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука могло виконуватись тільки у визначений у ньому спосіб - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а не шляхом винесення постанови від 18 березня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Намагання приватного виконавця забезпечити виконання судового рішення за допомогою заходів, які прямо не передбачені судовим рішенням, та без дотримання, встановленого статтею 435 ЦПК України, порядку зміни способу виконання рішення суду є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Проколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправність дій відповідача щодо вчинення дій з примусового виконанні рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі № 2-412/10 шляхом звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про неправомірність визначення відповідачем суми основної винагороди та проведення всіх виконавчих дій у визначений приватним виконавцем спосіб.

Відтак, колегія суддів уважає, що визначення виконавцем основної винагороди у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, є незаконним та таким, що не узгоджується з положеннями Законів №1404-VІІІ, №1403-VIII та Постанови № 643.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що порушені права ОСОБА_1 потребують судового захисту.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи Законів №1404-VІІІ, №1403-VIII, статті 33 Закону України "Про іпотеку" та Постанови № 643, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З огляду на матеріали справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви за дві вимоги немайнового характеру та немайнового характеру в сумі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 89 коп та 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп, а також за подання апеляційної скарги на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 про повернення позовної заяви в сумі 2101 (дві тисячі сто одна) грн та апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду від 11.09.2020 в сумі 1439 (одна тисяча чотириста тридцять дев`ять) грн 90 коп.

Отже, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційних скарг шляхом стягнення на користь позивача всіх документально підтверджених судових витрат за рахунок асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 по справі № 440/1495/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. з пред`явлення до примусового виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 06.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди, а саме стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 06.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди ВП №58546541, якою стягнуто основну винагороду у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 3551,21 доларів США та 3340,86 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 89 коп та 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг в сумі 2101 (дві тисячі сто одна) грн та 1439 (одна тисяча чотириста тридцять дев`ять) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов