Справа № 280/9141/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 лютого 2021 року Справа № 280/9141/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ), про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання винити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не списання суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, штрафу та пені нарахованих ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 08.10.2019 в сумі 26539,26 гривень та відповідача списати суми заборгованості (недоїмки), штрафних санкцій і пені нарахованих ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2017 по 08.10.2019 в сумі 26539,26 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в період перебування позивача у статусі фізичної особи-підприємця господарську діяльність не проводи та дохід не отримував. 08.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 . На виконання вимог пункту 9-15 розділу VІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 позивач 25.08.2020 надав до ДПС заяву про списання заборгованості, що виникла у позивача по оплаті загальнообов`язкових платежів з ЄСВ, що були нараховані починаючи з 01.01.2017 як підприємцю, що не перебував у стані припинення. Відповідач листом від 13.11.2020 повідомив, що питання списання заборгованості щодо платників, які припинилися до 03.06.2020, але не зняті в органах ДПС з обліку у зв`язку з непогашенням заборгованості на законодавчому рівні не вирішено та після законодавчого врегулювання цього питання буде проведено списання заборгованості. З урахуванням роз`яснень Міністерства фінансів України від 26.08.2020 №11220 відповідач не мав підстав для нарахування позивачу боргу з ЄСВ та відповідного нарахування пені та штрафу та мав обов`язок щодо списання вказаного боргу. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 21.12.2020 відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи).

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов (вх. №2224 від 14.01.2021), в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що 25.08.2020 платник податку звернувся до контролюючого органу з заявою про списання суми заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (вхідний від 25.08.2020 року за вхід. №43438/ФОП). Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав адміністративний позов до Запорізького окружного адміністративного суду про скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 14 листопада 2019 року №Ф-18331-57 на суму 26539,26 грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року по справі №280/6306/19 адміністративний позов задоволено в повному обсязі, згідно якого вказана сума боргу 01.06.2020 була виключена з інтегрованої картки платника. Так, станом на 03.06.2020 у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно бази даних ІС «Податковий блок» відсутня заборгованість з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, тобто сума вказаного боргу, яка б підлягала списанню згідно вимог, передбачених пунктом 916 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» відсутня. Згідно Закону України від 13 травня 2020 року №592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», пунктом 5 якого розділ VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» доповнено пунктом 915 такого змісту: - підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом несплачені станом на день набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Закону (несплачені суми станом на 03.06.2020). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року по справі №280/6306/19 скасовано рішення першої інстанції від 02 березня 2020 року по справі №280/6306/19 та прийнято нову постанову. 01.09.2020 року платнику поновлено суму в розмірі 26539, 26 грн. На теперішній час у зв`язку із набрання чинності 10.12.2020 року Закону України від 04 грудня 2020 року №1072- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України, щодо соціальної підтримки податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» платник (в даному випадку ОСОБА_1 ), має право звернутись до контролюючого органу із заявою про списання суми вказаної заборгованості. На теперішній час заява платником до Якимівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області не надана. Враховуючи зазначені у відзиві обставини, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить в їх задоволенні відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець (РНОККПП НОМЕР_1 ) з 25.03.2015.

08.10.2019 внесено запис №2002475 про припинення підприємницької діяльності.

14 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18331-57, відповідно до якої сума боргу (недоїмки) позивача становить 26539,26 гривень.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав адміністративний позов до Запорізького окружного адміністративного суду про скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 14 листопада 2019 року №Ф-18331-57 на суму 26539,26 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року по справі №280/6306/19 адміністративний позов задоволено в повному обсязі, згідно якого вказана сума боргу 01.06.2020 року була виключена з інтегрованої картки платника.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року по справі №280/6306/19 скасовано рішення першої інстанції від 02 березня 2020 року по справі №280/6306/19 та прийнято нову постанову, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

25.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до контролюючого органу з заявою про списання суми заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування (вхідний від 25.08.2020 року за вхід. №43438/ФОП). До вказаної заяви додано зокрема, звіти за 2017-2020 роки, декларації про майновий стан та доходи з 2017 по 2020 роки.

Листом від 13.11.2020 за вих.. №26995/14/08-01-13-11, у відповідь на адвокатський запит, Головне управління ДПС у Запорізькій області повідомило позивача про те, що у зв`язку з надходженням заяви ФОП відділом адміністрування податків і зборів фізичних осіб Якимівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області здійснено камеральну перевірку звітів про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на наступні періоди 2017-2019 роки; податкових декларацій про майновий стан і доходи за періоди 2017-2019 роки. Перевірку інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо наявності доходу, отриманого за ознакою «157 Дохід, виплачений само зайнятій особі» результатами чого встановлено, підтверджено відсутність отриманого доходу (прибутку) від діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Зазначає, що після законодавчого врегулювання цього питання буде проведено списання заборгованості з єдиного внеску цій категорії платників.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, 03 червня 2020 року набув чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Прийняття Закону № 592-ІХ обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Такий підхід щодо врахування при вирішенні подібних спірних правовідносин вказаних положень Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року по справі № 260/81/19.

З 3 червня 2020 року діють окремі положення Закону «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року № 592-IX щодо списання суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску з числа фізичних осіб - підприємців (крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Закон України № 1072-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» вносить зміни до пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464. Цими змінами фактично продовжуються процедури, передбачені при списанні сум недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів і пені на виконання вимог Закону №592, внесеними Законом №786.

Підлягають списанню у порядку, визначеному Законом № 2464-VI, несплачені станом на 1 грудня 2020 року суми недоїмки, нараховані фізичним особам підприємцям (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо дотримано такі умови:

…такими платниками у відповідних місяцях періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, …

…якщо до 1 березня 2021 року подано необхідні документи, а саме:

а) для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування):

заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, яка подається державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи підприємця (якщо така заява не подавалася раніше);

заяву про списання заборгованості та

звітність відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше або була подана з помилками). Цю норму слід розуміти таким чином, що подана фізичною особою звітність має обов`язково відображати дані за період з 1 січня 2017 року до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності включно у зазначеному періоді, який закінчується 1 грудня 2020 року. Фізичній особі не потрібно звітувати за період після дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, оскільки в такому проміжку часу вона вже не вважається платником єдиного внеску відповідно до Закону № 2464-VI на підставі даних, одержаних контролюючим органом від Державного реєстратора.

б) для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності):

заяву про списання заборгованості;

заяву про зняття з обліку як платника єдиного внеску (якщо така заява не подавалася раніше) та

звітність відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше, або була подана з помилками). Якщо зазначені особи вже зверталися до контролюючих органів із заявою про зняття з обліку раніше, то звітність має охоплювати період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску. Якщо ж така заява подається вперше після 30 листопада 2020 року, то звітність подається за період до 1 грудня 2020 року.

Як встановлено з матеріалів справи, 08.10.2019 вчинено запис про припинення підприємницької діяльності позивача. 01.09.2020 позивачу поновлено суму недоїмки з ЄСВ у розмірі 26539,26 грн. на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №280/6306/19.

25.08.2020 ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до ГУ ДПС у Запорізькій області із проханням про списання заборгованості з ЄСВ.

25.08.2020 позивачем було подано «ліквідаційний» звіт за 2020 рік за формою Додаток 5 за період 2020 рік та звітність за 2017-2019 роки.

При цьому представник відповідача як на підставу обґрунтованості своїх дій зазначає, що 01.09.2020 платнику поновлено суму в розмірі 26539, 26 грн. На теперішній час у зв`язку із набрання чинності 10.12.2020 року Закону України від 04 грудня 2020 року №1072- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України, щодо соціальної підтримки податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» платник (в даному випадку ОСОБА_1 ), має право звернутись до контролюючого органу із заявою про списання суми вказаної заборгованості. На теперішній час заява платником до Якимівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області не надана.

При цьому суд зазначає, що відповідно до вказаних вище змін, після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ убачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19, яка врахована судом у спірних правовідносинах.

За приписами частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Рисовський проти України" підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також, Європейський Суд з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

З огляду на зазначене, вирішуючи цей спір, суд вважає необхідним врахувати позицію позивача на те, що він фактично не здійснює підприємницьку діяльність, не отримував дохід від неї, не подавав звітності, та жодним чином не передбачав необхідність нарахування та сплати за таких обставин єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та при цьому не пропустив строк для подання до відповідача відповідної заяви, оскільки здійснив вчасне направлення такої заяви.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються, крім того в листі від 13.11.2020 відповідачем самостійно встановлено та зазначено вказані обставини.

Проте, відповідач при вчиненні відмови їх не врахував, що призвело до порушення прав позивача.

Крім того, у постанові КАС ВС від 29 липня 2020 року у справі № 120/703/19-а зазначено, що за практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа "Серков проти України", заява N 39766/05, пункт 43).

При цьому суд зазначає, що вказаний порядок можливо застосувати до платника податків за умови відсутності доходів у платника податків, та подачі останнім до 31.08.2020 державному реєстратору заяви про припинення підприємницької діяльності, та заяви податковому органу в порядку передбаченому пунктом 5 розділу І вказаного Закону № 592, про прийняття податковим органом рішення про списання суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску з 01.01.2017 по 03.06.2020, а також - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 до 03.06.2020. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше (пункт 9-15 Закону).

Вказаний порядок до позивача може бути застосований оскільки, з 01.01.2017 за період нарахування йому заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску позивач був зареєстрований як платник єдиного соціального внеску та мав статус фізичної особи - підприємця.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до роз`яснень викладених у листі Міністерства фінансів України від 26.08.2020 № 11220-16-62/26150, щодо порядку застосування дії пункту 9-15 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон N 2464) на фізичних осіб - підприємців, які перебували в стані припинення до набрання чинності пунктом 5 розділу I Закону України від 13.05.2020 № 592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592), обов`язковою умовою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року є виконання вимог, встановлених пунктом 9-15 Закону N 2464, зокрема подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності або заяви до податкового органу про зняття з обліку, та подання звітності з єдиного внеску.

Таким чином, на позивача поширюється дія пункту 9-15 Закону № 2464, відповідно до роз`яснень викладених у листі Міністерства фінансів України від 26.08.2020 № 11220-16-62/26150.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, сукупність вищенаведених, встановлених обставин справи, дає суду підстави вважати, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. що підлягає стягненню за рахунок бюджетного асигнування відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн. суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи 05.11.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів.

09.12.2020 між сторонами підписано Акт виконаних послуг та їх вартості, а також виду та вартості майбутніх послуг відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів від 05.11.2020. Відповідно до вказаного Акту адвокатом надані наступні послуги:

попереднє опрацювання первісних документів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, аналіз судової практики з приводу спірних правовідносин 2 години;

консультування з приводу спірних правовідносин, а також щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для обґрунтування позову. Формування правової позиції 5 годин;

підготовка процесуальних документів по справі (запит до ДПС від 05.11.2020, позовна заява) 3 години;

представництво інтересів в суді (орієнтовно) 1 година.

За попередньою домовленістю Адвоката з Клієнтом годинна робота адвоката оплачується у розмірі 178,60 грн. Отже оплата витрат на професійну правничу допомогу складає 545,45 грн. х 11 год. = 6000 грн.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Всі заявлені до відшкодування види робіт, виконані адвокатом мають місце бути, підтверджені належними доказами.

Як слідує з матеріалів справи представником позивача щодо дійсно наданих послуг та фактичної сплати їх до адміністративного позову не надано.

Зокрема, суд звертає увагу, що відповідно до наданого Акту виконаних послуг між сторонами погоджено вартість години роботи адвоката у розмірі 178,60 грн. При цьому подальший розрахунок здійснено з розміру 545,45 грн. за годину. Також, суд звертає, що 7 години адвокатом витрачено на опрацювання первісних документів та аналіз законодавчої бази, судової практики, здійснення консультування, що є значно завищеним з урахуванням нескладності та типовості справи.

Також у вартість наданих послуг включено представництво інтересів у суді у кількості одніє години, при цьому розгляд справи здійснювався без виклику сторін.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є документально не підтверджена, не є співмірною, що є підставою для відмови у її задоволенні.

Розглянувши подані документи, суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням того, що позивачем не надано будь-яких доказів фактично понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ), про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання винити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо не списання суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, штрафу та пені нарахованих ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 08.10.2019 в сумі 26539,26 гривень

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області списати суми заборгованості (недоїмки), штрафних санкцій і пені нарахованих ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2017 по 08.10.2019 в сумі 26539,26 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення в повному обсязі складено та підписано 22.02.2021.

Суддя О.О. Артоуз