Справа № 640/3151/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 лютого 2021 року м. Київ № 640/3151/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Визнано дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправними, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції від 24.02.2018) при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 № 2246VІІІ «Про державний бюджет на 2018 рік» на 01.01.2018.

Зобов`язано Головне управляння Державної фіскальної служби у м. Києві вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно, розмір посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції від 24.02.2018), виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 № 2246VІІІ «Про державний бюджет на 2018 рік» на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Визнано дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправними, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції від 24.02.2018) при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629 VІІІ «Про державний бюджет на 2019 рік» на 01.01.2019.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, розмір посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції від 24.02.2018), виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629VІІІ «Про державний бюджет на 2019 рік» на 01.01.2019, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виготовити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції від 24.02.2018), із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавка за вислугу років, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, надбавка за високі досягнення, премія.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 4 204 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні) за рахунок Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

28 грудня 2020 року до суду надійшла заява позивача про винесення додаткового судового рішення у даній справі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, до позовної заяви було додано заяву про включення витрат на правову (правничу) допомогу до складу судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

13 січня 2021 року відповідачем до суду подано заперечення проти заяви позивача щодо розподілу судових витрат.

18 січня 2021 року позивачем до суду подано пояснення на заперечення відповідача на заяву про включення витрат на правову (правничу) допомогу до складу судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розглянувши зазначену заяву представника позивача, суд дійшов про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення з огляду на таке.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Процесуальним законом встановлено, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Андрієнком Сергієм Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги №ФО-08/2020 від 03.02.2020 року.

Відповідно до пункту 4.2 договору №ФО-08/2020 від 03.02.2020 року гонорар сплачується в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката протягом 5 днів з моменту вручення Клієнту рахунку в порядку 100% передоплати.

Згідно звіту про надання правової допомоги у справі № 640/3151/20 гонорар адвоката разом складає 29 700,00 грн.

На підтвердження надання правової допомоги в адміністративній справі № 640/3151/20 складено акт надання послуг №ФО-08/20 від 28.12.2020 року.

В якості підтвердження понесених витрат позивачем разом із заявою подано квитанцію серії 03 ААВ № 1131122 за формою № ПО-Д2, відповідно до якої адвокатом Андрієнком С.В. отримано 29 700,00 грн.

З вказаної квитанцій вбачається, що їх форма (ПО-Д2) затверджена наказом Укрсоюзсервіс № 8 від 29.09.1995 року. Цим наказом затверджено форми документів суворої звітності (у тому числі ПО-Д2) та Інструкцію по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги.

Відповідно до п. 1.3 цієї Інструкції, форми документів суворої звітності є обов`язковими для застосування незалежно від місця оформлення замовлення усіма господарюючими суб`єктами - підприємствами, організаціями всіх форм власності, підприємцями-громадянами, що надають побутові послуги населенню на території України.

Суд зазначає, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 1 якого визначено що, адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатською діяльністю визнається незалежна професійна діяльність адвоката зі здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. До інших видів правової допомоги відносяться види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до профайлу адвоката у Єдиному реєстрі адвокатів, Андрієнко Сергій Володимирович здійснює індивідуальну адвокатську діяльність.

Відповідно до пп. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пп. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Положеннями пп. 291.7 ст. 291 ПК України визначено перелік видів послуг, які для цілей цієї глави розуміються під побутовими послугами населенню, які надаються, зокрема, першою та другою групами платників єдиного податку і до переліку видів цих послуг не відноситься надання правничої допомоги (послуг адвоката), а тому надана позивачем копія квитанції (форма ПО-Д2) не є доказом оплати послуг за надання правничої допомоги.

До того ж, суд вважає не належним доказом оплати послуг згідно квитанції серії 03 ААВ №1131122, оскільки згідно пункту 4.2 договору №ФО-08/2020 від 03.02.2020 року сторони домовились про плату правничої допомоги у безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката.

Разом з тим, доводи позивача щодо усної домовленості сторін договору про проведення розрахунків у готівковому порядку є не обґрунтованими, адже пунктом 5.3. договору №ФО-08/2020 від 03.02.2020 року передбачено, що зміни, доповнення до цього договору можуть вноситись тільки у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод.

Водночас, позивачем не надано суду доказів на підтвердження внесення змін до договору №ФО-08/2020 від 03.02.2020 року та оплати послуг адвоката з надання правничої допомоги, відповідно до положень ПК України.

На підставі вищенаведених обставин суд зазначає, що позивачем не доведено факту понесення ним витрат на правничу допомогу, а тому у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що рішенням суду було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача судового збору і позивачем доведено, що ним здійснено витратити на правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 143, 243, 246, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда