Справа № 360/4006/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року справа №360/4006/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року (повний текст складено 12 листопада 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/4006/20 (суддя І інстанції - Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Білокуракинське ОУПФУ Луганської області) у якому просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25 вересня 2020 року щодо відмови в призначені позивачу пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування"; 2) зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 16 вересня 2020 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1986 року на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 16 вересня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування".

Відповідачем 25 вересня 2020 року прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" через відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії.

Позивач зазначає, що доказом того, що він у період з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1986 року працював на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів є трудова книжка, в якій містяться записи за №№ 4-6 про прийняття на роботу на вказане підприємство. Відмовлено в зарахуванні цього періоду через відсутність у записі № 6 від 02 червня 1989 року про звільнення номеру наказу.

Однак такий недолік у трудовій книжці, на думку позивача, не може мати наслідком відмову в зарахуванні всього періоду роботи до страхового стажу.

З урахуванням зазначеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 360/4006/20 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 22 вересня 2020 року № 53 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29 вересня 2020 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1989 року на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком встановлено, що його загальний стаж становить 24 роки 10 місяців 11 днів. У трудовій книжці позивача у записі від 02 червня 1989 року № 6 про звільнення відсутній номер наказу, інших документів про підтвердження цього стажу не надано.

Таким чином період роботи в Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1989 року не зарахований, тому що у записі на звільнення відсутній номер наказу, що є прямим порушенням пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що з копій виданих на ім`я позивача паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 4).

Позивач звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою від 16 вересня 2020 року про призначення пенсії, разом з якою надав: трудову книжку від 24 серпня 1983 року серії НОМЕР_2 ; копію військового квитка від 04 травня 1980 року серії НОМЕР_3 ; довідку Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля від 05 серпня 2020 року № 1-40/129 про період навчання в Ворошиловградському машинобудівному інституті; довідку ТОВ "Білокуракинський" від 19 травня 2020 року № 29 про реорганізацію радгоспу "Білокуракинський"; довідку ТОВ "Білокуракинський" від 08 вересня 2020 року № 45 про період роботи в радгоспі "Білокуракинський"; довідку ТОВ "Білокуракинський" від 08 вересня 2020 року № 47 про заробітну плату; довідку УСЗН в Білокуракинському районі від 06 липня 2020 року № 1957 про отримання соціальних виплат по догляду за пенсіонером; довідку КУ "Трудовий архів Білокуракинського району" від 19 серпня 2020 року № 826 про періоди роботи в радгоспі "Плахо-Петровський"; довідку Білокуракинського районного центру зайнятості від 19 серпня 2020 року № 200 про отримання допомоги по безробіттю (арк. спр. 28-40).

Рішенням Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 22 вересня 2020 року № 53 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через недостатність страхового стажу. У трудовій книжці позивача в записі № 6 від 02 червня 1989 року про звільнення відсутній номер наказу, інших документів про підтвердження цього стажу позивачем не надано, тому що Ворошиловградський завод лужних акумуляторів знаходиться на окупованій території. Запис в трудовій книжці за період роботи з 14 липня 1992 року по 04 листопада 1992 року в радгоспі "Білокуракинський" відсутній, у довідці від 08 вересня 2020 року № 47 про заробітну плату відсутня нарахована заробітна плата та відпрацьовані дні за вказаний період. Згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 10 місяців 11 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком (арк. спр. 41-42).

Дослідженням трудової книжки від 24 серпня 1983 серії НОМЕР_4 встановлено, що у ній за спірний період наявні такі записи:

Ворошиловградський завод лужних акумуляторів

запис № 4 від 10 листопада 1985 року: прийнятий за направленням в цех № 18 (електродно-збірний) на посаду майстра з ремонту дільниці першої групи, наказ від 22 листопада 1985 року № 122 к;

запис № 5 від 01 листопада 1988 року: у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці призначений енергетиком цеху № 18 (електродно-збірний), наказ від 22 листопада 1988 року № 849;

запис № 6 від 02 червня 1989 року: звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України у зв`язку зі зміною місця проживання, наказ від 02 червня 1989 року (арк. спр. 8-9).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

[…]

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; […].

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У спірному періоді порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.3 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У пункті 2.11 Інструкції зазначено, що першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви […].

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (абзац шостий пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

З аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами потребуються виключено у випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

При цьому, значення трудової книжки як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом з рішення Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 22 вересня 2020 року № 53 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через недостатність страхового стажу. Період його роботи на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів не зарахований до страхового стажу позивача через відсутність у записі про звільнення з роботи номеру наказу, який став підставою для звільнення позивача.

Проте, суд вважає, що не всі недоліки, допущені роботодавцем при оформленні трудової книжки та внесенні записів про роботу працівника, можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 17 липня 2018 року у справі № 220/989/17.

Як встановлено судом, вищевказані записи про роботу позивача у спірному періоді підтверджують факт його зайнятості з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1989 року на роботах у Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів, тому, на думку суду, наявних у трудовій книжці записів достатньо для зарахування цього періоду роботи позивача до його страхового стажу.

Крім того, як вже вищевказано, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністров України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки" тягар відповідальності за порушення порядку ведення трудових книжок покладається на відповідальну посадову особу роботодавця, а не на працівника.

Зважаючи на вищевикладене, суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідач безпідставно не зараховує до страхового стажу вище вказаний періоди роботи позивача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, приймаючи рішення від 22 вересня 2020 року № 53 про відмову в призначенні пенсії позивачу, допустив порушення положень Закону № 1058-IV, Закону № 1788-ХІІ та Порядку № 22-1 щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 10 листопада 1985 року по 02 червня 1989 року на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів, підтверджений записами у трудовій книжці позивача.

Відповідно рішення відповідача від 22 вересня 2020 року № 53 не відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин при розгляді справи обставин, судом з`ясовано, що позивачем, формуючи позовні вимоги, допущено помилки в періоді його роботи на Ворошиловградському заводі лужних акумуляторів, який підлягає зарахуванню до його страхового стажу, в даті прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та виправити, допущені позивачем помилки.

Що стосується дати, з якої позивачу має призначатися пенсія, суд зазначає, що за загальним правилом, визначеним у статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня звернення за її призначенням з відповідною заявою, крім визначених в цій статті випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За матеріалами справи позивач звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою від 16 вересня 2020 року до досягнення ним 60 річного віку. Такого віку позивач досяг тільки 28 вересня 2020 року. Відповідно до положень статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком позивачу має призначатися тільки з 29 вересня 2020 року, а не з 16 вересня 2020 року, як про це вказує позивач.

Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги, визначити правильний період роботи позивача, який підлягає зарахуванню до його страхового стажу, реквізитів рішення відповідача, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії, а також правильної дати, з якої позивачу має бути призначена пенсія за віком.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 360/4006/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 360/4006/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко