Справа № 380/5293/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5293/20 пров. № А/857/14657/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року (суддя - Гулкевич І.З., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Львів, дата складення повного тексту - не зазначена),

в адміністративній справі №380/5293/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача "Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №34 від 12.06.2020 року; 2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №34 від 12.06.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на десять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на десять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із 03.08.2020р.. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області судові витрати у виді судового збору в сумі 1681,60 грн..

З рішенням суду першої інстанції від 16.10.2020 року не погодився відповідач ГУ ПФУ у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку.

Однак, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 380/5293/20 повернуто скаржнику.

26.10.2020 представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5160 грн..

Додатковим судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №380/5293/20 - задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.. В іншій частині заяву залишено без задоволення.

З додатковим судовим рішенням суду першої інстанції від 03.11.2020 року не погодився відповідач ГУ ПФУ у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при ухваленні додаткового рішення судом неповністю з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає відповідач, що наданий позивачем договір №02/07 від 02.07.2019 року та додаток №1 до договору не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правової допомоги. Тобто, вказані документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в даній адміністративній справі. Окрім цього зазначає, що судом не враховано той факт, що в рахунку №14/09 від 14.09.2020 року зазначено «надання правової допомоги за договором №02/07 від 02.07.2020», однак до заяви долучено договір №02/07 про надання правової допомоги від 02.07.2019 року. Також, у даному рахунку вказано про підготовку та подання відповіді на відзив та пояснення у справі, однак не зазначено номер справи. Тому вважає апелянт, що долучений до заяви Договір про надання правової допомоги від 02.07.2019р., рахунок від 14.09.2020р. та акт прийняття виконаних робіт від 14.09.2020 р. ніяк не пов`язані із надання правової допомоги у справі №380/5293/20. Також вказує апелянт, що кошти Пенсійного фонду України можуть використовуватися виключно за їх призначенням.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 03.11.2020 року і прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вовчак А.В. відмовити повністю.

Також з додатковим судовим рішенням суду першої інстанції від 03.11.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт додаткове судове рішення незаконним та необґрунтованим в частині відмови стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3160 грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає апелянт (позивач), що вказана справа характеризується досить істотним ступенем складності. Також зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції щодо відсутності значення справи для позивача. Вважає, що стороною позивача надано достатньо документів, які підтверджують та доводять реальність і фактичність понесених витрат, тому не погоджується апелянт із обґрунтуванням судом зменшення таких витрат, посилаючись на незначний обсяг наданих послуг. Вказує, що великий об`єм матеріалу та обставин справи досліджених та викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, широкий спектр законодавства (зокрема, велика кількість підзаконних нормативно-правових актів та досліджених міжнародних рекомендацій) застосованого в цих процесуальних документах та вчинення інших дій пов`язаних з оформленням та подачею відповідних процесуальних документів явно не свідчать про незначний обсяг наданої правової допомоги. Витрачений адвокатом час вважає значним, з урахуванням досвіду та вміння коректно та змістовно висловлювати свою позицію в максимально короткий відрізок часу. Також вважає апелянт, що відповідач не довів перед судом неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги. Зазначає, що наведені доводи вказують на протиправність оскаржуваного рішення та одночасно наявність усіх передбачених законом передумов для повного задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5160 грн..

За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 03.11.2020 року в частині незадоволених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3160 грн. та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги заяви представника позивача - Вовчака А.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №380/5293/20.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ГУ ПФУ у Львівській області, у якому зазначає про незгоду з її доводами, вважаючи такі необґрунтованими та безпідставними з точки зору доказів, наданих та досліджених судом першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене додаткове рішення від 03.11.2020р. залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що обидві апеляційні скарги слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що 26.10.2020 року представник позивача звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив стягнути з відповідача судові витрати у зв`язку з розглядом справи на правову допомогу в розмірі 5160 грн..

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що у зв`язку з розглядом справи позивачем було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 5160 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 14.09.2020 року, квитанцією та меморіальним ордером на перерахування коштів за надання правової допомоги, тому просив стягнути з відповідача зазначені судові витрати.

Представником відповідача подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якого зазначено, що витрати на правову допомогу заявлені позивачем у розмірі 5160 грн. є неспівмірними та такими, що не підлягають задоволенню. Надані позивачем документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в цій справі. Також зазначає, що бюджетом Пенсійного фонду України не передбачені кошти на судові витрати.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивач подав суду: копію договору про надання правової допомоги від 02.07.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Ві Ес Джі Партнерс" (а.с. 71-73).

Порядок здійснення розрахунків узгоджений пунктом 4 вказаного договору про надання правової допомоги, яким визначено, що розмір оплати визначатиметься, виходячи із затраченого часу на виконання необхідних для надання послуг робіт, та важкості завдань. Сторони визначила, що вартість години роботи адвоката з надання послуг правової допомоги на підставі цього договору становить 1200 грн.. За результатами надання юридичної (правової) допомоги адвокатське об`єднання складає та надає клієнту рахунок. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість або здійснюється посилання на відповідний рахунок. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт. Сторони домовились, що за згодою клієнта адвокатське об`єднання може виставляти рахунок на авансовий платіж, виходячи із орієнтовного передбачуваного обсягу робіт.

Згідно рахунку №14/09 від 14.09.2020 р. та акта прийняття виконання робіт про надання правової допомоги від 14.09.2020 р. (а.с. 74,75) адвокатським об`єднанням "Ві Ес Джі Партнерс" надано такі послуги: підготовка та подання позовної заяви 3600 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив у справі 1200 грн.; підготовка та подання пояснень по справі 360 грн.. В загальному підсумку вартість послуг складає 5160,00 грн..

Водночас судом першої інстанції вірно зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тому, судом сформовано вірний висновок про те, що наданий позивачем розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним ні з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи з врахуванням обсягу позову та матеріалів справи, ні з самою складністю справи, яка є малозначною за предметом спору, а тому присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 2000 грн..

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту вказаного вище Договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2019р. видно, що цей договір укладено між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Ві Ес Джі Партнерс" щодо надання юридичної допомоги у формі послуги по веденню справ у судах. Позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву у справі №380/5293/20 підписані представником позивача - адвокатом Вовчаком А.В.. До позовної заяви приєднано ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1029554 від 08.07.2020 р., виданий адвокатським об`єднанням "Ві Ес Джі Партнерс" адвокату Вовчаку А.В. на представлення інтересів ОСОБА_1 у Львівському окружному адміністративному суді на підставі договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2020 р. (а.с. 26).

Із змісту вказаних вище Акту прийняття виконаних робіт (послуг) від 14.09.2020р., квитанції про оплату послуг за правничу допомогу від 17.09.2020р. та меморіального ордеру від 17.09.2020р. видно, що ці документи стосуються виконання адвокатським об`єднанням "Ві Ес Джі Партнерс" умов договору про надання правової допомоги №02/07.

Тобто, надані позивачем докази щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стосуються саме адміністративної справи №380/5293/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянтів (відповідача та позивача) про те, що суд першої інстанції не всебічно, не об`єктивно і неповно дослідив докази по справі і не врахував, що надані позивачем матеріали щодо надання правничої допомоги адвоката унеможливлюють вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, і що суд першої інстанції не врахував співмірності витрат на правничу допомогу із складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг.

Крім цього, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що ГУ ПФУ в Рівненській області немає можливості сплатити позивачу витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку із забороною використання коштів на цілі не передбачені цим Законом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень повернути позивачу понесені судові витрати в разі задоволення адміністративного позову визначено нормами чинного законодавства.

Такі судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, фінансове становище такого суб`єкта владних повноважень не може ставити в залежність право особи на отримання відшкодування понесених судових витрат, які були зумовлені необхідністю судового захисту прав та інтересів особи-позивача саме від протиправної поведінки (рішення, дії, бездіяльності) цього суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в частині відшкодування судових витрат не може вважатись безпідставним використанням бюджетних коштів у правовідносинах щодо відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене відповідачем ГУ ПФУ у Львівській області та позивачем ОСОБА_1 додаткове рішення суду першої інстанції від 03.11.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року в адміністративній справі №380/5293/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль