Справа № 320/13690/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 лютого 2021 року м. Київ № 320/13690/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинним абзацу 4 підпункту 3 пункту 6 «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2018 року №329), -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить, визнати протиправним та нечинним абзац 4 підпункту 3 пункту 6 «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2018 року №329), що перешкоджає безробітній особі, яка зареєстрована в службі зайнятості і не отримує допомоги по безробіттю отримати житлову субсидію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року зазначений позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідно до ст. 29 КАС України.

Дана справа надійшла на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва 28.01.2021 року, що підтверджується супровідним листом Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими матеріалами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті такий порядок поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Однак, наведені положення процесуального законодавства мають застосовуватись в логічному взаємозв`язку з ч. 2 ст. 264 КАС України, яка закріплює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

При цьому, судом враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить визнати протиправним та нечинним абзац 4 підпункту 3 пункту 6 «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2018 року №329).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 затверджено Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в новій редакції, що додається.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 року №329 внесені зміни до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а саме затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року №807 визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 року №329.

Постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року №807 набирала чинності з 1 жовтня 2019 року.

Тобто, оскаржувані положення абзац 4 підпункту 3 пункту 6 «Положення про порядок призначення житлових субсидій» втратили чинність з 1 жовтня 2019 року.

Позивач звернувся з даним позовом до Київського окружного адміністративного суду лише 21.12.2020 року, тобто вже після втрати чинності оскаржуваним нормативно-правовим актом.

З системного аналізу ч. 3 ст. 264 КАС України та ст. 122 КАС України вбачається можливість оскарження виключно чинного нормативного-правого акта, тобто в часових межах коли такий акт діє та застосовується для регулювання суспільних правовідносин і таке оскарження повинно вчинятись межах строку звернення до адміністративного.

Водночас, суд зазначає, що мовна конструкція «нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності» передбачає, що втрата чинності нормативно-правовим актом, зумовлює закінчення строку на його оскарження.

Більш того, проаналізувавши положення КАС України, суд вважає, що строк оскарження нормативно-правового акта є присічним та закінчується датою втрати ним чинності, отже не може бути поновлений навіть за наявності поважних причин його пропуску.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Як вказав Верховний суд у своїй постанові від 27 червня 2018 року (справа №826/922/17) дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

В свою чергу, ч. 1 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Із системного аналізу ч. 1 ст. 123 КАС України вбачається, що позов залишається без руху у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними.

Водночас, ч. 2 зазначеної статті регулює підстави для повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а саме: 1) у разі не подачі особою в зазначений судом строк заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; 2) у разі якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Водночас, під мовною конструкцією «будуть визнані неповажними» необхідно розуміти, не можливість суду в майбутньому визнати поважними будь-які вказані позивачем причини попуску строку на звернення до суду.

Відтак, судом встановлено, що строк на оскарження норм Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2018 року №329) закінчився 1 жовтня 2019 року та не може бути поновлений судом.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосування наслідків визначених ч. 2 ст. 123 КАС України.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Водночас, оскільки вказана заява подана до суду в електронному вигляді за допомогою підсистеми «Електронний суд», остання залишається матеріалах справи та фактично не надсилається на адресу позивача.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241-243, 248, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинним абзацу 4 підпункту 3 пункту 6 «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2018 року №329) - повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда