Справа № 240/18012/20
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/18012/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

25 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в яком просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Міністерство оборони України виплатити позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка визначена ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як різницю між розміром для особи з II групою інвалідності і розміром для особи з III групою інвалідності з урахуванням проведених виплат.

2. В обгрунтування позову зазначив, що у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 15.01.2019 року внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням проведених виплат. У зв`язку зі зміною групи інвалідності з III на II позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою у Житомирський обласний військовий комісаріат з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги. Листом від 23.09.2020 № СЗ 4892 військового комісара ОСОБА_1 відмовлено у такому перерахунку по причині зміни групи інвалідності через понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності. При цьому, у вказаному листі йде посилання на неіснуючу постанову Верховного Суду. На його думку, він має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. ОСОБА_1 / надалі-апелянт/, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

5. Апелянт зазначив, що відповідач безпідставно відмовляє в перерахунку одноразової грошової допомоги в зв`язку зі зміною групи інвалідності, чим порушує його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Посвідчення № НОМЕР_1 має статус учасника бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни.

7. Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.11.2015 ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності з 20 листопада 2015 року та встановлено захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Черговий переогляд встановлено 18.01.2019 (а.с.6).

8. Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22.02.2019 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності з 15 січня 2019 року та встановлено захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Черговий переогляд встановлено 22.02.2022 (а.с.7).

9. У зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності позивачу виплачено допомогу.

10. У зв`язку зі зміною групи інвалідності з III на II позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою у Житомирський обласний військовий комісаріат з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги.

11. Листом від 23.09.2020 № СЗ 4892 Житомирський ОМВК ОСОБА_1 відмовлено у такому перерахунку по причині зміни групи інвалідності через понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності (а.с.10).

12. Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся із цим позовом до суду.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

13. Апелянт вказує, що він має право на перерахунок вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

14. Відповідач зазначає, що станом на 08.11.2019 року норми пункту 4 ст. 16-3 Закону щодо обмежень у виплаті допомоги у разі зміни групи інвалідності і понад дворічний термін були чинними, у зв`язку з чим були застосовані відповідачем. Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше. Відмовивши у виплаті одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України діяло на підставі, у межах та у спосіб наданих повноважень, жодними чином не порушуючи право позивача на соціальний захист .

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

17. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

18. Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року8-рп/99 та від 20 березня 2002 року 5-рп/2002).

19. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року5-рп/2002).

20. Так, відповідно до ст. 41 Закону України від 25.03.19922232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

21. 20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"2011-XII (далі - Закон2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

22. Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

23. У відповідності до статті 1-2 Закону2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

24. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між подіями встановлення апелянту інвалідності 3 групи та 2 групи минуло понад два роки, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

25. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

26. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

27. У частині 1ст. 16 Закону№2011-XIIзазначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

28. Тобто, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених ч.2 ст.16 Закону 2011-XII.

29. У частині 2 ст. 16 Закону2011-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

30. Так, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

31. Відповідно до п. 2 Порядку №975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

32. Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

33. При цьому, відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

34. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIдоповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

35. Тобто, абзац 2 п.4 ст.16-3 Закону №2011-XIIє конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

36. Також, абзац 2 п.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

37. Таким чином, вказані норми передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

38. При цьому, зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

39. Що стосується дотримання позивачем дворічного строку, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

40. Як вже зазначалось, вперше інвалідність 3 групи позивачу встановлено з 20.11.2015, в подальшому, позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 15.01.2019 року.

41. Зважаючи на те, між цими подіями минуло понад два роки, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірною, а підстави для задоволення позову відсутні.

42. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22.10.2020 р. у справі № 824/1032/18-а, від 12.10.2020 р. у справі № 240/11067/19, від 01.10.2020 р. у справі 240/8345/19 та інших, що свідчить про сталість судової практики в даній категорії справ.

43. В контексті вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

44. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

45. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

46. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

47. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

48. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

49. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.