Справа № П/320/1009/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/1009/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 07.11.2019 № 2429 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до капрала поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління від 22.11.2019 № 629 о/с про звільнення зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 капрала поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з посади молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області;

- поновити позивача на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення позивача на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця (без урахування обов`язкових податків та зборів).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані накази в частині звільнення зі служби молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем не вчинялось дисциплінарного проступку, висновки службового розслідування є необ`єктивними, необґрунтованими та упередженими.

Відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що дії позивача суперечать інтересам законності та є несумісними з проходженням служби в поліції, оскільки компрометують звання поліцейського, підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, при цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги повністю дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з 04.04.2017 проходив службу в органах поліції на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Київській області від 07.11.2019 № 2429 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі вищевказаного наказу Головним управлінням Національної поліції у Київській області наказом від 22.11.2019 № 629 о/с виконано дисциплінарне стягнення щодо позивача, яким відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено позивача зі служби в поліції з 25.11.2019.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби стали результати службового розслідування, яке здійснювалося на підставі матеріалів про адміністративні правопорушення від 11.10.2019 відносно позивача про що свідчить наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 15.10.2019 № 2233 «Про призначення службового розслідування» та висновок службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни та законодавства України молодшим інспектором відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУНП в Київській області капралом поліції ОСОБА_1 , затверджений Головним управління Національної поліції у Київській області від 01.11.2019.

Матеріали службового розслідування свідчать, що відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.10.2019 серія ДПР18 № 253779, відповідно до якого позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також прийнято постанову серія НК № 663003 від 11.10.2019, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2019 у справі № 755/17355/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, зазначена постанова набрала законної сили 08.01.2020.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2019 у справі № 363/4939/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 2 полку № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшого лейтенанта Постомак В.О. та скасовано постанову серія НК № 663003 від 11.10.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності та провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення, зазначена постанова набрала законної сили 09.01.2020.

Крім того позивач у період з 19.11.2019 по 02.12.2019 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 02.12.2019.

Не погоджуючись з такими наказами та діями Головного управління Національної поліції в Київській області, позивач звернувся з даним адміністративного позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено у Законі України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення (з ч. 2 ст. 11 цього Закону).

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, під час події, яку висвітлює відповідач як дискредитацію роботи поліцейського, позивач перебував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Згідно вимог ч. 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

У відповідності до п. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Разом з тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не встановивши вину позивача у вчиненні вищезазначених правопорушень прийняв рішення про накладення найсуворішого дисциплінарного стягнення.

Пунктом 4 Розділу V «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

У висновку службового розслідування зазначено про порушення позивачем п. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», за яким поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до ст. 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення (п. 3,7, 9 частини першої); під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина третя); під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина восьма).

Пунктом 4 Розділу VI «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України» передбачено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку, обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У висновку службового розслідування не зазначено про наявність, відсутність пом`якшуючих, обтяжуючих обставин, не надано оцінки особі позивача (попередня поведінка, ставлення до служби).

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що судом в межах розгляду і вирішення даної адміністративної справи не надається оцінка обставинам вчинення позивачем правопорушення та не встановлюється наявність чи відсутність вини у його діях.

В силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги.

За таких умов, необхідно звертати увагу на підставу звільнення і надавати оцінку саме наявності або відсутності дисциплінарного проступку в рамках проведеного службового розслідування, а також доказам на їх підтвердження.

На переконання відповідача в діях позивача вбачаються порушення підпунктів 1, 6 п.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», підпункту 1 пункту 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та підпунктів «а», «б» пункту 2.1 та пункту 2.5 розділу ІІ Правил дорожнього руху, що виразилось у відмові від проходження огляду на факт вживання алкогольних напоїв та керуванні транспортним засобом без відповідних документів, що в свою чергу дискредитує звання поліцейського.

Разом із тим, колегія суддів вказує, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем відповідного проступку, за який Дисциплінарним статутом передбачено накладення найсуворішого стягнення, а саме звільнення із служби в поліції, та не доведено вчинення дій, які дискредитують звання поліцейського в тій мірі, в якій на позивача накладено стягнення, тому колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість підстав для застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення.

Також колегія суддів бере до уваги, що до позивача було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, без співставлення тяжкості допущених саме позивачем порушень службової дисципліни, без врахування особи останнього, даних, що його характеризують, та вважає, що такий вид стягнення не є співрозмірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності наказу Головного управління Національної поліції у Київській області від 07.11.2019 № 2429 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до капрала поліції ОСОБА_1 , тому цей наказ підлягає скасуванню.

Враховуючи, що наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.11.2019 № 629 о/с про звільнення зі служби в поліції за п. 6 прийнято з метою реалізації наказу від 07.11.2019 № 2429 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, він також підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також колегія суддів вказує, що позивача було звільнено під час його перебування на лікарняному.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області з 23.11.2019 (день, наступний за днем звільнення).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Нормами абз. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку № 100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема, не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на 354 календарних днів вимушеного прогулу з 23.11.2019 (день наступний за днем звільнення) по 10.10.2020 (день ухвалення судом рішення), сума вимушеного прогулу становить 87568,98 грн. При цьому, з суми вимушеного прогулу відповідачем має бути відраховано податки та обов`язкові платежі.

Також суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.02.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна