Справа № 360/831/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 лютого 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/831/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши матеріали за позовною заявою адвоката Шмуйлової Інни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Шмуйлової Інни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради в особі Кремінської міської ради Луганської області, в якій заявлені такі позовні вимоги:

- визнати протиправними дії відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області щодо реєстрації 07.06.2018 року місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- зобов`язати відділ адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником житлового будинку з будівлями, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 .

Позивач та його колишня дружина ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.06.2018 відділом адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області було незаконно здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди позивача. Вважаючи вказану реєстрацію дитини незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як слідує з позовної заяви та доданих до позову матеріалів, рішеннями Кремінського районного суду Луганської області від 10.05.2007 та від 26.11.2015 року у справі №414/982/15-ц від 31.03.2017 у справі № 414/447/17 неодноразово вирішувався спір між позивачем та його колишньою дружиною - ОСОБА_3 щодо права власності та право користування житлом - за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 10.12.2020 № 5224 до складу сім`ї зареєстрованих в житловому будинку АДРЕСА_1 входять: позивач ОСОБА_1 , дата реєстрації 18.06.2007 та донька позивача ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 07.06.2018.

Проте, як зазначив позивач у позові, він вважає, що 07.06.2018 відділом адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області було незаконно здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не надавав згоди батька для здійснення реєстрації малолітньої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.242 Цивільного кодексу України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Правила реєстрації місця проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила), пунктом 1 яких визначено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Також судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються й сімейних відносин позивача щодо місця проживання неповнолітніх дітей позивача, які мають вирішуватися у визначеному статтею 161 Сімейного кодексу України порядку.

Зі змісту позовної зави, судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються права користування позивача власним житлом, однак, заявлені позовні вимоги також стосуються права користування житлом (проживання за місцем реєстрації) неповнолітньої дитини позивача, оскільки житлові права дітей є похідними від прав на житло їх батьків.

Враховуючи те, що спірні правовідносини стосуються сімейних та житлових прав позивача та його дитини, а, отже, існує спір про право, зазначена справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, що унеможливлює розгляд такої справи в адміністративному порядку.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження в адміністративній справі, суддя дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з таких підстав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зазначені правові висновки неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справ з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції, зокрема, в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 802/1792/17-а (номер рішення в ЄДРСР 73054799), від 18 квітня 2018 року у справі № 607/10615/15-а (номер рішення в ЄДРСР 73657864), від 25 квітня 2018 року у справі № 825/519/17 (номер рішення в ЄДРСР 73727765), від 08 травня 2018 року у справі № 820/4089/16 (номер рішення в ЄДРСР 74022189).Частина 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що позов адвоката Шмуйлової Інни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження необхідно відмовити.

Роз`яснити позивачу право звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства до суду загальної юрисдикції.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 21, 170, 171, 248, 256, 287, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою адвоката Шмуйлової Інни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, роз`яснивши позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду, у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяВ.С. Шембелян