Справа № 420/8989/20
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8989/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.09.2017 року № 184, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області в якій просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017; зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2017 року; визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо відмови у прийнятті податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року); визнати податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року) такими, що подані у день їх фактичного отримання до Окнянської ОДПІ Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. У червні 2020 року позивачем отримано лист Головного управління ДПС в Одеській області № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020, в якому зазначено, що Подільським управлінням Головного управління ДПС в Одеській області проведено аналіз поданої позивачем податкової звітності за 2017-2019 роки. У вказаному листі також зазначено, що 30.09.2017 позивача анульовано платником єдиного податку згідно з «Рішенням про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи» № 184 від 29.09.2017. Натомість, позивачу не надсилалось відповідне рішення про анулювання його платником єдиного податку, а тому позивач звернувся із заявою до Головного управління ДПС в Одеській області про надання йому рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 разом із доказами його направлення та отримання позивачем вказаного рішення. Враховуючи те, що позивач не був обізнаний про анулювання його статусу як платника єдиного податку 3 групи, позивач продовжує подавати звітність як платник єдиного податку третьої групи. При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі № 420/2958/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 7195 грн. 38 коп. на бюджетний рахунок № UА0015626, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , отримувач коштів УДКСУ в Окнянському районі/18050400. З наведеного можна дійти висновку, що звітність позивача як платника єдиного податку у 2020 році продовжує прийматися Головним управління ДПС в Одеській області, а відтак, позивач перебуває на обліку як платник єдиного податку третьої групи. Позивач вважає, що рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи № 184 від 29.09.2017 є протиправним та підлягає скасуванню, а дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо не прийняття звітності за 2017-2019 роки - протиправними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.09.2017 року № 184, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що пунктом 48.7 статті 48 ПК України встановлено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 49.8, 49.9 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою контролюючого органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ПК України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання контролюючим органом. У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання (підпункт 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 ПК України).

У відповіді на відзив позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області у листі № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 взагалі не зазначено про причини позбавлення позивача статусу платника єдиного податку, а рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи № 184 від 29.09.2017 позивачем не отримувалось та станом на 10.10.2020 року досі відсутнє у платника податку. Щодо посилання представника відповідачів на постанову Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 810/3682/15 стосовно подання податкової звітності та визнання її такою, що не відповідає вимогам ПК України, слід зазначити таке. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що: «повноваження податкового органу не визнавати податкову звітність податковою декларацією передбачені пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: податкова звітність не визнається податковою декларацією у разі порушення будь-якої норми статті 48 Податкового кодексу України, зокрема відсутність обов`язкових реквізитів: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; місцезнаходження (місце проживання) платника податків тощо. Судами встановлено, що після направлення позивачем засобами електронного зв`язку податкових декларацій з фіксованого сільськогосподарського податку за 2015 рік та відомостей про наявність земельних ділянок ним було отримано квитанції № 2, чим підтверджено факт прийняття податковим органом податкової звітності. Відтак, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що відповідачем не доведено факту відсутності в податкових деклараціях та відомостях про наявність земельних ділянок, поданих позивачем, обов`язкових реквізитів, а лист податкового органу від 31.07.2017 № 400/10/20-314 не містить відомостей щодо конкретних порушень правил заповнення податкової звітності та не надає змоги платнику податків самостійно усунути виявлені податковим органом порушення, що суперечить вимогам пункту 49.11 статті 49 ПК України щодо зазначення причин відмови у прийнятті звітності, що, у свою чергу, свідчить про протиправність рішення відповідача про невизнання податковою звітністю поданих позивачем документів». У листі Головного управління ДПС в Одеській області № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 міститься посилання на неприйняття поданої податкової звітності з підстав її невідповідності обраному режиму оподаткування. Водночас, як вбачається із зазначеного листа, камеральна перевірка поданої позивачем звітності у 2017-2019 роках проведена лише у 2020 році, що взагалі порушує принцип правової визначеності, в той час як п.76.3 ст.76. ПК України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Відповідно до п.86.2. ст.86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Натомість, такого акта платнику податків взагалі не надіслано. Про безпідставність твердження відповідача щодо невідповідності поданої платником податків звітності обраному режиму оподаткування також свідчить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі № 420/2958/20, яке набрало законної сили 07.08.2020.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований фізичною особою підприємцем з 15.03.2016 року та перебуває на обліку в Окнянській державній податковій інспекції (Окнянський район) Головного управління ДПС в Одеській області (Подільське управління), а з 01.07.2016 року був зареєстрований платником єдиного податку третьої групи.

У червні 2020 року позивачем отримано лист Головного управління ДПС в Одеській області № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 року, в якому зазначено, що Подільським управлінням Головного управління ДПС в Одеській області проведено аналіз поданої позивачем податкової звітності за 2017-2019 роки. У вказаному листі також зазначено, що 30.09.2017 року позивача анульовано платником єдиного податку згідно з «Рішенням про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи» № 184 від 29.09.2017 року.

15 липня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління ДПС в Одеській області про надання копії рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 року та доказів його надіслання позивачу у 2017 році.

21 серпня 2020 року позивачем отримано у відповідь лист № 16715/С/15-32-55-06-09 від 11.08.2020 року, в якому зазначено, що рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 року разом із копією повідомлення про його вручення направлено на податкову адресу позивача.

Як зазначає позивач, у конверті містилось лише постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.07.2020 року. Головним управлінням ДПС в Одеській області вдруге не було надіслано рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 року, а також докази його направлення у 2017 році.

Враховуючи те, що позивач не був обізнаний про анулювання його статусу як платника єдиного податку 3 групи, позивач продовжує подавати звітність як платник єдиного податку третьої групи.

У листі № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 року відповідачем зазначено, що подана позивачем податкова звітність за 2017-2019 роки не відповідає обраному режиму оподаткування та не вважається податковою декларацією, а саме: податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року).

Отже, з викладеного у листі № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 року вбачається, що Головним управлінням ДПС в Одеській області з 2017 року не приймається податкова звітність позивача як платника єдиного податку.

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року у справі № 420/2958/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу було задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 7195 грн. 38 коп. на бюджетний рахунок № UА0015626, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , отримувач коштів УДКСУ в Окнянському районі/18050400.

Одеський окружний адміністративний суд в своєму рішенні від 05.06.2020 року у справі № 420/2958/20, що набрало законної сили, встановив, що станом на 27.01.2020 року відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перед бюджетом по єдиному податку з фізичних осіб складає 7195 грн. 38 коп., яка виникла в результаті: нарахування згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № 24480037 від 07.08.2019 року на загальну суму 23 565 грн. 67 коп. - 20 995 грн. 94 коп. (переплата) = 2 569 грн. 73 коп. (основний платіж); - нарахування згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № 32767923 від 11.11.2019 року на загальну суму 4 625 грн. 65 коп. (основний платіж).

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного можна дійти висновку, що звітність позивача як платника єдиного податку після прийняття оскаржуваного рішення продовжує прийматися Головним управління ДПС в Одеській області, а відтак фактично він продовжує перебувати на обліку як платник єдиного податку третьої групи.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності встановлено главою 1 Розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття Рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи № 184 від 29.09.2017 року).

Відповідно до ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Згідно з ст.299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Згідно з п.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

При цьому, за приписами п.299.11. ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Тобто, за змістом наведених норм контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Верховний Суд в постанові від 21.02.2018 року у справі № 813/1465/17 вказав, що аналіз викладених правових норм (статей 298, 299 ПК України) дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Разом з цим, Головним управлінням ДПС в Одеській області у листі № 4778/С/15-32-55-06-09 від 12.03.2020 року взагалі не зазначено про причини позбавлення позивача статусу платника єдиного податку.

Як вже було зазначено судом вище, рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи № 184 від 29.09.2017 позивачем не отримувалось, а відтак позивач взагалі був позбавлений можливості з`ясувати причини позбавлення його статусу платника єдиного податку.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що контролюючим органом було порушено принцип правової визначеності, сутність якого Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Під час розгляду справи відповідачі не надали до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для анулювання реєстрації ОСОБА_1 платником єдиного податку відповідно до рішення № 184 від 29.09.2017 року.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що рішення Головного управління ДФС в Одеській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 року є протиправним та належить до скасування.

Постановою Кабінету міністрів України № 537 від 19.06.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було постановлено: 1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. 2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. 3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. 4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 «Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються» зокрема Головне управління ДПС в Одеській області.

Згідно з до додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 «Перелік територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються» зокрема Головне управління ДФС в Одеській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 682-р «Питання Державної податкової служби» вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 р. № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З урахуванням зазначеного, дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо відмови у прийнятті податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року) є також протиправними.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2017 року.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням зазначеного, суд не може визнати податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року) такими, що подані у день їх фактичного отримання до Окнянської ОДПІ Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області, оскільки задоволення такої вимоги призведе до втручання у виключні (дискреційні) повноваження податкового органу, які визначені Податковим кодексом України.

Тобто, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області в частині вимог про визнання податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року) такими, що подані у день їх фактичного отримання до Окнянської ОДПІ Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області, - не належить до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (с. Довжанка, Окнянський р-н., Одеська обл., 67930, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 43142370), Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 39398646) про визнання протиправним та скасування рішення від 29.09.2017 року № 184, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 184 від 29.09.2017 року.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2017 року.

4. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо відмови у прийнятті податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (№ від 09.02.2018 року), 1 квартал 2018 року (№ 45269092 від 16.08.2018 року), за 1 півріччя 2018 року (№ 42544809 від 16.08.2018 року), за 3 квартали 2018 року (№ 53543249 від 06.11.2018 року), за 2018 рік (№ 150274449 від 08.02.2019 року), за 1 квартал 2019 року (№ 19379576 від 07.05.2019 року), за 1 півріччя 2019 року (№ 24480037 від 07.08.2019 року), за 3 квартали 2019 року (№ 32767923 від 11.11.2019 року), за 2019 рік (№ 9119516 від 04.02.2020 року).

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко