Справа № 320/5405/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Київ № 320/5405/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Красківський В.П.,

від відповідача - Роменська Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та

стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУНП у Київській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.05.2020 № 334 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького відділенні поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 8, 18,64 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 3 пункту 2 розділу ІV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, що виразилося у ненаправленні наряду поліції на місце вчинення правопорушення після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 149 о/с від 28.05.2020 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ із останніми змінами, внесеними згідно із законом №524-ІХ від 04.03.2020, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 28.05.2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу (без відрахування податків та зборів) з 28.05.2020 року по день ухвалення рішення суду у цій справі (яке набрало законної сили) виходячи із середньоденного (середньодобового) заробітку 1117,80 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність оскаржуваного наказу в частині, що стосується застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки такий прийнято за наслідками проведеного необ?єктивного службового розслідування. Позивач вказав про необгрунтованість висновків службового розслідування про порушення ним пп.3 п.2 розділу ІV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України №111 від 16.02.2018, що виразилось у ненаправленні наряду поліції на місце вчинення правопорушення після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП (інформаційний портал Національної поліції) про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення. Так, звертав увагу суду, що електронне повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП не містило інформації про місце вчинення правопорушення, у ньому не вказано точне місце проживання заявниці ОСОБА_2 , 1974 р.н. (зазначено лише село Стави). Крім того, позивач зазначив, що за номером телефону, зазначеним заявником не вдалося додзвонитися, оскільки останній був не в мережі стільникового зв`язку.

Додатково позивач вказав, що застосований до нього вид дисциплінарного стягнення обраний без співставлення тяжкості допущений позивачем порушень, без врахування тієї обставини, що у нього не було незнятих дисциплінарних стягнень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено здійснювати розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив. що в ході проведення службового розслідування встановлено, що 13.05.2020 о14.06. на спецлінію « 102» Головного управління надійшло повідомлення громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що керівник карного розшуку звати ОСОБА_3 погрожував заявниці розправою та вбивством (тобто громадянка ОСОБА_2 повідомляла про можливе вчинення працівником поліції кримінального правопорушення). Вказане повідомлення було зареєстроване до ІТС ІПНП за № 2423 о14.07 інспектором ВОР УОАЗОР ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7, передано до виконання до Кагарлицького відділення поліції, а саме призначено до виконання капітана поліції ОСОБА_6 . Надалі вказане повідомлення було отримане старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 , який у порушення вимог пп.3 п.2 розділу ІV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, отримавши електронне повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІГТНП, зобов`язаний за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ.

Однак старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на повідомлення громадянки ОСОБА_2 не відреагував, виїзд на місце події наряду поліції не забезпечив, а обмежився лише тим, що здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного телефону зазначений заявницею.

О 14.14 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 поставив відмітку у ІПНП про те, що заявниця про своє місцезнаходження не вказала, на телефонні дзвінки не відповідає. У подальшому буде проведена перевірка.

Вказана бездіяльність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та його безвідповідальне та байдуже ставлення до реагування на звернення громадян призвело до неналежного їх розгляду. Того ж дня, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 надав електронний рапорт за зверненням громадянки ОСОБА_2 майору поліції ОСОБА_8 , який у свою чергу вчинив на ньому резолюцію «т. ОСОБА_3 провести перевірку» та поставив свій підпис.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 28.01.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 суд відклав судове засідання на 15.02.2021.

У судове засідання, призначене у справі на 15.02.2021 з`явилися позивач та уповноважені представники позивача та відповідача.

Присутні у судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та вказали, що позивачем було вчинено всі направлені на встановлення адреси місцезнаходження заявниці для направлення наряду поліції, проте відсутність відомостей точної адреси місцезнаходження заявника у електронному повідомленні та відсутність зв`язку з номером зазначеним у повідомленні не можуть вважатися бездіяльністю ОСОБА_1 щодо реагування на звернення громадян. До того ж, позивач зауважив, що у відділку поліції є лише один патрульний наряд поліції, який він не міг направити за нез`ясованою адресою, задля пошуку місцезнаходження заявника. Додав, що поставив відмітку на електронному зверненні для передачі керівнику для встановлення додаткової інформації.

Уповноважений представник відповідача заперечував щодо задоволення позову ОСОБА_1 та зазначив про те, що як тільки поступила інформація про вчинення працівником кримінального правопорушення черговий має сповістити про це чергову службу вищого рівня, центральний орган Національної поліції, що позивачем зроблено не було. Крім того, на думку відповідача, позивач володіючи інформацією про найменування села, у якому знаходилася заявниця, ОСОБА_1 зобов`язаний був направити наряд поліції у село, де можна було б перевірити інформацію.

Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 07.11.2015 №1 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання старший сержант поліції, було призначено з 07.11.2015 на посаду помічник чергового поліції Обухівського відділу поліції.

Згідно відомостей послужного списку ОСОБА_1 , у період з 15.04.2016 по 16.08.2016 позивача призначено на посаду помічника чергового сектора реагування патрульної поліції №3 Обухівського відділу поліції; у період з 16.08.2016 по 14.07.2017 - старшим інспектором- черговим сектору реагування патрульної поліції №4 Обухівського відділу поліції; з 14.07.2017 призначений на посаду - старшого інспектора - чергового сектора реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції.

24.05.2020 до Головного управління Національної поліції в Київській області з Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про те, що до вказаного відділу поліції з закладів охорони здоров`я надійшло повідомлення про те, що 23.05.2020 о 18.00, в приміщенні Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області, працівники поліції зґвалтували громадянку ОСОБА_4

У зв`язку з цим та керуючись положеннями ст. 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, ГУ НП в Київській області прийнято наказ від 25.05.2020 №853 «Про призначення службового розслідування».

Відповідно до змісту вказаного наказу № 853 від 25.05.2020, зокрема вирішено: призначити службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни керівництвом та окремими працівниками Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області; для проведення службового розслідування створити дисциплінарну комісію; на час проведення службового розслідування відсторони від виконання службових обов`язків окремих працівників поліції.

За результатами проведення такого службового розслідування Дисциплінарна комісія склала 27.05.2020 висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками та керівництвом Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, який затверджено 27.05.2020 начальником ГУНП в Київській області полковником поліції ОСОБА_5 .

У ході проведення службового розслідування встановлено, що о 13.05.2020 о 14.06, на спецлінію « 102» Головного управління надійшло повідомлення громадянки ОСОБА_4 (як встановлено у ході проведення службового розслідування матері громадянки ОСОБА_4) про те, що керівник карного розшуку звати ОСОБА_3 (майор поліції ОСОБА_3 ) погрожував заявниці розправою та вбивством (тобто громадянка ОСОБА_4 повідомляла про можливе вчинення працівником поліції кримінального правопорушення).

Вказане повідомлення було зареєстровано до ITC ІПНП за № 2423 та о 14.07 інспектором ВОР УОАЗОР ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 , та передано на виконання до Кагарлицького відділення поліції, а саме призначено до виконання капітана поліції

ОСОБА_6. Н адалі вказане повідомлення, було отримано старшим інспектором- черговим сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , який у порушення вимог підпункту 3 пункту 2 розділу IV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, отримавши електронне повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП, зобов`язаний за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ.

Однак старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на повідомлення громадянки ОСОБА_4 не відреагував, виїзд на місце події наряду поліції не забезпечив, а обмежився лише тим, що здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного телефону зазначений заявницею.

О 14.14 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 поставив відмітку у ІПНП про те, що заявниця про своє місцезнаходження не вказала, на телефонні дзвінки не відповідає. У подальшому буде проведена перевірка.

Вказана бездіяльність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та його безвідповідальне та байдуже ставлення до реагування на звернення громадян призвело до неналежного їх розгляду.

Того ж дня, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 надав електронний рапорт за зверненням громадянки ОСОБА_4 майору поліції ОСОБА_8 , який у свою чергу вчинив на ньому резолюцію «т. ОСОБА_3 провести перевірку» та поставив свій підпис.

Вказаним висновком службового розслідування зокрема підтверджено, що у діях старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , вбачаються порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 3 пункту 2 розділу IV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, що виразилося у не направленні наряду поліції на місце вчинення правопорушення, після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення.

Крім того, згідно пункту 18 висновку службового розслідування рекомендовано за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 3 пункту 2 розділу IV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, що виразилося у ненаправленні наряду поліції на місце вчинення правопорушення після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення, старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

27.05.2020 ГУНП в Київській області прийнято наказ за № 334 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області», пунктом 16 якого наказано за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 3 пункту 2 розділу IV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування: в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, що виразилося у ненаправленні наряду поліції на місце вчинення правопорушення після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення, старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

У подальшому, ГУНП в Київській області на підставі свого наказу від 27.05.2020 № 334 прийнято наказ від 28.05.2020 № 149 о/с «По особовому складу», за змістом якого вирішено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнити з 28.05.2020 зі служби в поліції - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0055346).

Вважаючи вказані накази протиправними в частині, що стосуються його особи, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон № 580 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 3 Закону № 580 обумовлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Проходження служби в органах поліції регламентується спеціальним законодавством, зокрема, Законом № 580 та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Так, основні обов`язки поліцейського визначені ст. 18 Закону № 580, а саме поліцейський зобов`язаний в.т.: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом (ч. 4 ст. 18 цього Закону).

Нормативно-правовим актом, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, є Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (тут і надалі - Дисциплінарний статут у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом преамбули Дисциплінарного статуту, дія останнього поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно ст. 1 розд. І Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580, зобов`язує поліцейського, зокрема: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Відповідно до пункту 5 статті 23 Закону № № 580 поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 111 від 16.02.2018 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823 відповідно до пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року N 877, пункту 9 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року N 878 (зі змінами), з метою визначення порядку реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, а також приведення нормативно-правових актів у сфері діяльності Національної поліції України у відповідність до законодавства затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі по тексту - Інструкція №111).

У свою чергу, Порядком ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №100 від 08 лютого 2019 року (далі - Порядок №100) регулюються ведення в центральному органі управління поліцією, міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах, головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, територіальних (відокремлених) підрозділах (управліннях, відділах, відділеннях) поліції єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Частиною ІІ Порядку №100 визначено, що прийняття заяв (повідомлень) незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснює цілодобово, безперервно та невідкладно орган (підрозділ) поліції, до якого надійшла така інформація.

Заява (повідомлення), що надходить телефоном за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102», реєструється в ІТС ІПНП з автоматичним присвоєнням порядкових номерів єдиного обліку (далі - ЄО).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 111 встановлено, що органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснювати, зокрема: реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації; особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, попередження чи припинення правопорушень, виявлення та затримання осіб, які їх учинили, усунення негативних наслідків правопорушень або подій.

У свою чергу, за визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Інструкції № 111 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зокрема:

група реагування патрульної поліції (далі - ГРПП) - наряд патрульної поліції у складі не менше 2 працівників, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічного (громадського) порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, попередження правопорушень або подій, оперативного реагування на них;

диспетчер - старший інспектор з особливих доручень, старший інспектор, інспектор чергової частини (ситуаційного відділу) управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП (далі - УОАЗОР), уповноважений на здійснення управління нарядами поліції, у тому числі за допомогою автоматизованого робочого місця (далі - АРМ "диспетчер") системи ІПНП, з метою оперативного реагування на заяви та повідомлення про правопорушення або події;

працівник підрозділу « 102» - посадова особа відділу « 102» УОАЗОР, діяльність якої спрямована на приймання екстрених викликів за скороченим номером « 102» та електронних повідомлень заявників, в яких міститься інформація про правопорушення або події, а також їх реєстрацію за допомогою АРМ «оператор « 102» в системі ІПНП;

оперативне реагування - скоординовані дії чергової служби, нарядів патрульної поліції, груп реагування патрульної поліції та інших нарядів, спрямовані на організацію невідкладного прибуття працівників поліції до заявника або на вказане місце події з метою припинення правопорушення, установлення особи та затримання ймовірного правопорушника, збереження слідів злочину, а також надання допомоги потерпілим особам у межах повноважень поліції.

Відповідно до пп. 5 п.10 розділу ІІІ Інструкції № 111 обов`язки працівника підрозділу « 102» під час спілкування із заявником першочергово встановлювати та вносити до системи ІПНП інформацію про: вид правопорушення або події (визначається з урахуванням можливості настання найбільш тяжких наслідків) та визначає попередню кваліфікацію; час, місце (адресу), обставини вчиненого правопорушення або події (у разі неможливості заявника назвати точну адресу вчинення правопорушення, необхідно уточнити приблизну адресу, де вчинено правопорушення (район, напрямок в`їзду або виїзду з міста, розташовані поблизу магазини, торговельні центри, парки або інші орієнтири), на електронній мапі встановити маркер приблизного місця вчинення правопорушення та за його допомогою знайти найближчі орієнтири, які допоможуть зорієнтуватись заявнику); дані про потерпілого або заявника (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстрація місця проживання (перебування), місцезнаходження, абонентський номер телефону, а також, чи потребує він або інші особи медичної допомоги; іншу необхідну інформацію, проставивши маркер події за територіальним місцем розташування підрозділу « 102», у разі ненадання заявником своїх установчих даних або адреси місця вчинення правопорушення або події; територію місцеперебування (місцезнаходження) заявника та місця вчинення правопорушення, у разі якщо місце вчинення правопорушення або події не збігається з місцеперебуванням (місцезнаходженням) заявника.

Абзацом 3 пп. 13 п.10 розділу ІІІ Інструкції № 111 обумовлено обов`язки працівника підрозділу « 102», зокрема те, що зазначену інформацію в системі ІПНП надіслати відповідним працівникам поліції, уповноваженим здійснювати організацію реагування на правопорушення або події, за місцезнаходженням підрозділу « 102».

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Інструкції № 111 отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний, серед іншого, зареєструвати заяву чи повідомлення в електронному журналі єдиного обліку (далі - журнал ЄО) системи ІПНП (у разі відсутності можливості автоматичної реєстрації в журналі ЄО); за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ (підпункт 3); контролювати виконання завдань нарядами поліції та СОГ, які направлялися диспетчерами на відпрацювання правопорушення або події; при отриманні від наряду поліції, який прибув на місце події, інформації про наявність ознак кримінального правопорушення, невідкладно направити на місце події СОГ, доповісти відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та внести відповідну інформацію до системи ІПНП.

В розумінні ст. 12 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту «дисциплінарним проступком» визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

В силу припису ч. 1 ст. 11 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

А саме згідно зі ст. 13 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків застосовується дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Приписами ст.ст. 14 - 16, 18 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України, а саме - наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України».

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення містяться в Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, та крім того п. 7 і 14 розд. V цього Порядку передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.

Письмове пояснення підписують особа, яка отримувала пояснення, та особа, яка надала пояснення, із зазначенням дати його надання.

Відповідно до ч. 9 ст. 20, ч. 1 ст. 21, ч. 1 і 3 ст. 22 розд. ІІІ Дисциплінарного статуту застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що недотримання державним службовцем службової дисципліни має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого його притягнення до дисциплінарної відповідальності, шляхом застосування до нього дисциплінарного стягнення. Обставини дисциплінарного проступку можуть встановлюватись під час службового розслідування та оформлюватись відповідним рішенням.

При цьому, як вже було зазначено вище, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Аналізуючи зміст правових положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (що діяв до затвердження Дисциплінарного статуту Національної поліції України та є схожий за ним змістом з останнім) Верховний Суд сформулював у своїй постанові від 20.05.2019 у справі №821/1180/18 висновок про те, що звільнення зі служби в поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з цим, застосовуючи крайню міру дисциплінарного стягнення відповідач повинен був належним чином обґрунтувати необхідність застосування такої міри та неможливість застосування інших видів дисциплінарного стягнення.

З наявних у справі матеріалів службового розслідування суд встановив, що в тексті висновку службового розслідування, датованого 27.05.2020, зафіксовано наступне.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що о 13.05.2020 о 14.06, на спецлінію « 102» Головного управління надійшло повідомлення громадянки ОСОБА_4 (як встановлено у ході проведення службового розслідування матері громадянки ОСОБА_4) про те, що керівник карного розшуку звати ОСОБА_3 (майор поліції ОСОБА_3 ) погрожував заявниці розправою та вбивством (тобто громадянка ОСОБА_4 повідомляла про можливе вчинення працівником поліції кримінального правопорушення).

Вказане повідомлення було зареєстровано до ITC ІПНП за № 2423 та о 14.07 інспектором ВОР УОАЗОР ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 , та передано на виконання до Кагарлицького відділення поліції, а саме призначено до виконання капітана поліції ОСОБА_6 .

Надалі вказане повідомлення, було отримано старшим інспектором- черговим сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , який у порушення вимог підпункту 3 пункту 2 розділу IV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 16.02.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 371/31823, отримавши електронне повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП, зобов`язаний за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ.

Однак старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на повідомлення громадянки ОСОБА_4 не відреагував, виїзд на місце події наряду поліції не забезпечив, а обмежився лише тим, що здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного телефону зазначений заявницею.

О 14.14 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 поставив відмітку у ІПНП про те, що заявниця про своє місцезнаходження не вказала, на телефонні дзвінки не відповідає. У подальшому буде проведена перевірка.

Вказана бездіяльність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та його безвідповідальне та байдуже ставлення до реагування на звернення громадян призвело до неналежного їх розгляду.

Того ж дня, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 надав електронний рапорт за зверненням громадянки ОСОБА_4 майору поліції ОСОБА_8 , який у свою чергу вчинив на ньому резолюцію «т. ОСОБА_3 провести перевірку» та поставив свій підпис.

Як вбачається з витягу з ІПНП реєстраційної картки ЄО № 2423 від 13.05.2020 14:08:45 що надійшло від служби 102, оператором 102 ОСОБА_9 прийнято повідомлення - інформацію про правопорушення або події, зокрема такого змісту «Керівник карного розшуку звати ОСОБА_3 погрожував заявниці розправою та вбивством, заявниця більше інфо не надала». Заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_2 , контактний телефон НОМЕР_2 ; місце скоєння с. Стави Кагарлицький район, вул. Невідома.

Вказане повідомлення було отримане та зареєстроване до ITC ІПНП за № 2423 та о 14.07 інспектором ВОР УОАЗОР ГУНП в Київській області ОСОБА_7 та передано до виконання до Кагарлицького відділення поліції, призначено до виконання та було отримано старшим інспектором -черговим сектору реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 .

Згідно вказаної реєстраційної картки, результат відпрацювання: інший результат. Рапорт Кагарлицьке відділення поліції Обухівського відділу ГУНП в Київській області грнн ст. інспектор - черговий ОСОБА_1 від 13.05.2020 14:14 заявниця адреси проживання та свого місцезнаходження не вказала, на телефонні дзвінки не відповідає. В подальшому буде проведена перевірка. Доручення диспетчера відсутні. Інформація про осіб відсутня. Інформація про проведені дії відсутня.

Також в ході сулжбового розслідування було відібрано письмові пояснення від осіб.

Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що після отримання повідомлення зі спеціальної лінії 102 повідомлення ОСОБА_2 він особисто здійснив декілька дзвінків на мобільний телефон заявниці НОМЕР_2 на котрий вона не відповідала, а точніше телефон був вимкнений або не в мережі стільникового зв`язку». ОСОБА_1 у письмових поясненнях в зв`язку з неможливістю додзвонитися до заявниці та встановити її місце перебування чи скоєнння даної події ним було прийнято рішення не направляти наряд поліції і керуючись ст. 8 Закону України « Про звернення громадян». Одночасно з тим про виконання завдання в ІПНПУ де був призначений вид наряду НАЧСРПП він відписав, що заявниця на телефонні дзвінки не відповідає, але в подальшому буде проведено перевірку по її зверненню. При інформування про дану подію начальника Кагарлицького ВП ОСОБА_8 дану реєстрацію (повідомлення) було доручено ОСОБА_3 для подальшого встановлення обставин події та збору повноти матеріалів.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали службового розслідування суд дійшов висновку, що наявні матеріали службового розслідування (зокрема, зміст письмових пояснень поліцейського ОСОБА_1 ) суд дійшов висновку, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що полягає у недотриманні ОСОБА_1 вимог пп.3 п. 2 розділу ІV Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органахта 9підрозділах) Національної поліції України затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 111 від 16.02.2018, що виразилось у не направленні на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції після отримання електронного повідомлення від працівника підрозділу « 102» через систему ІПНП про можливе вчинення поліцейським кримінального правопорушення. Тобто, позивачем всупереч ст. 1 Дисциплінарного статуту не дотримано службової дисципліни.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у повідомлені про вчинення правопорушення або події не було зазначено точної адреси місцезнаходження заявника чи місця вчинення правопорушення або події, а зазначено лише село Стави Кагарлицького району.

Крім того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що ним було вчинено дії щодо визначення місця знаходження заявника ОСОБА_2 , зокрема позивач телефонував за номером вказаним у реєстраційній картці повідомлення, проте вказані дії не призвели до отримання інформації щодо уточнення місцезнаходження заявниці.

Також в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що у Кагарлицькому відділені поліції на чергуванні перебуває один наряд поліції, що відповідачем не заперечувалось та спростовано не було.

Водночас суд не виявив у тексті висновку службового розслідування посилань на вжиття дисциплінарною комісією заходів щодо з?ясування обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. Хоча відповідно до п. 4 розд. VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України такі відомості мають бути відображені у висновку службового розслідування.

Також в силу п. 4 розд. V цього ж Порядку службове розслідування має встановити серед іншого відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень.

Інформацію про з?ясування під час службового розслідування відомостей про статус особи позивача (як щодо наявності сімейного стану, наявності/відсутності на утриманні члени сім`ї, відсутності/наявності власного житла) суд у тексті висновку не виявив.

Між тим, як вбачається з послужного списку ОСОБА_1 , станом на 27.05.2020 останній не мав незнятих (чинних) дисциплінарних стягнень. Єдиним застосованим до ОСОБА_1 ще в січні та червня 2019 року дисциплінарним стягненням було зауваження, які на час описаних подій вичерпали свій строк.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у період службової діяльності позивач неодноразово нагороджувався грамотами за сумлінну виконання службових обов`язків.

Наведені вище у сукупності обставини та з огляду на відсутність в тексті висновку службового розслідування обгрунтувань причин неможливості застосування до позивача іншого виду дисциплінарного стягнення окрім крайнього заходу дисциплінарної відповідальності, дають суду підстави для висновку, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції не відповідає тяжкості проступку та обставинам, за яких його було скоєно.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, мотивів адміністративного позову, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.05.2020 № 334 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького відділенні поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , та наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 149 о/с від 28.05.2020 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції.

Оскільки суд дійшов висновку щодо неправомірності прийняття оскаржуваних наказів, задоволенню також підлягають вимоги позивача в частині поновлення його на посаді.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок №100).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку №100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У той же час, ч. 2 ст. 94 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції повинен визначатися Міністерством внутрішніх справ. Дані норми є відсилочними та обумовлюють існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, яким є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260).

Норми Порядку №260 закріплюють необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних днів такого прогулу. Водночас, відповідно до п. 2 Порядку №260, останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII).

Закон №580-VІІІ був опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм, визначених п. 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»).

У справі, що розглядалася, період вимушеного прогулу позивача тривав з 28.05.2020 (дата, яка безпосередньо визначена у наказі № 149 о/с як дата, з якої позивача звільнено) по 15.02.2021 (дата розгляду по суті цієї справи), тобто, як протягом дії Порядку №100, так і Порядку №260, з урахуванням чого слід обраховувати середнє грошове забезпечення позивача.

Отже, у період з 28.05.2020 по 15.02.2021 застосуванню під час обчислення середньомісячної заробітної плати підлягають положення Порядку №100, з урахуванням положень Порядку №260. У вказаний період кількість календарних днів становила 264 дні.

Так, згідно з довідкою ГУНП в Київській області від 14.09.2020 №620 (заперечення щодо змісту якої сторони суду не заявили) середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, обчислений виходячи з виплат за останні два календарні місяця, що передували даті звільнення, складав 366,49 грн.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, розрахована наступним чином: 366.49 грн. х 264 календарних днів, що становить у загальному розмірі 96 753,36 грн.

На підставі викладеного, суд вказує про необхідність стягнути з ГУНП в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.05.2020 (дата, яка безпосередньо визначена у наказі як дата, з якої позивача звільнено) по 15.02.2021 (дата розгляду цієї справи по суті судом) у розмірі 96 753,36 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (без відрахування податків та зборів) з 28.05.2020 року по день ухвалення рішення суду у цій справі (яке набрало законної сили) виходячи із середньоденного (середньодобового) заробітку 1117,80 грн., оскільки згідно довідки виданої Головним управлінням Національної поліції у Київській області № 620 від 14.09.2020 середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два попередні місяці роботи становить 366,49, а середньомісячне грошове забезпечення 11 177,95 грн.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх частково.

Рішення в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням належних і достатніх доказів, які б свідчили про порушення позивачем службової дисципліни та відповідно, наявність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано не було.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн., що підтверджується відомостями квитанцій137 від 25.06.2020 на суму 840,80 грн.; № 138 від 25.06.2020 на суму 840,80 грн.; № 139 від 25.06.2020 на суму 840,80 грн.

Відтак, враховуючи ту обставину, що вимоги позивача носять немайновий характер та визначити розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог не надається за можливе, суд дійшов висновку що понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2522,40 підлягають стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7700,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15.

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 03.06.2020 між адвокатом Красківським Віталієм Петровичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №9, предметом якого є виконання адвокатом робіт та надання послуг клієнту на території України у відповідності з вимогами, інтересами та вказівками клієнта, якщо це не суперечить законодавству України та даному договору.

Згідно з умовами договору адвокат уповноважений на представництво та захист інтересів Клієнта в судових органах (загальних, адміністративних, господарських судах, судах апеляційної та касаційної інстанцій, Конституційному суді України), включаючи підготовку та подання всіх необхідних процесуальних документів для представництва та захисту інтересів Клієнта в судових органах (позовів, скарг, заяв, претензій, клопотань та інших документів), захист та представництво Клієнта у слідчих органах МВС, прокуратури, суді, бути представником у вище зазначених установах, підприємствах, організаціях, незалежно віл їх галузевого підпорядкування, форм власності, отримувати необхідні довідки та документи, ознайомлюватись з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, ухвал, постанов, виконавчі листи, або накази суду, та інших документів, шо є у справі, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, бути представником клієнта в судах.

Пунктом 4.2 договору визначено, що розмір винагороди адвоката (гонорар адвоката) за надання професійної правничої (правової) допомоги, виконання робіт та надання послуг, зазначених у п.п.1.1.2 - 1.1.14. визначається Сторонами за погодженням між собою. Сторони досягли домовленості, що зміна розміру гонорару адвоката та повернення гонорару адвоката допускається .пише за взаємною згодою обох Сторін (Адвоката та Клієнта).

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до матеріалів справи детальний опис робіт наданих адвокатом від 26.06.2020, акт приймання-передачі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної (правничої) допомоги від 26.06.2020, копію квитанції до прибуткового касового ордера №9-к від 03.06.2020 на суму 7700,00 грн.

Відповідно до відомостей Акта приймання-передачі робіт від 26.06.2020 замовник (клієнт) підтверджує, що виконані роботи (надані послуги) виконавцем були якісними та вони були виконані (надані) у необхідному обсязі. Вартість робіт та наданих послуг (гонорар адвоката) згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги складає 7700 (сім тисяч сімсот) гривень, роботи (послуги) виконано та надано на суму 7700 (сім тисяч сімсот) гривень.

Виконавець підтверджує оплату виконаних робіт (наданих послуг) Замовником (Клієнтом) у повному обсязі. Сплачено за цим актом - 7700 (сім тисяч сімсот) гривень.

Відповідачем під час розгляду справи не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката та, відповідно, ніяким чином не спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з цим, враховуючи підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу належними та допустимими доказами та їх зв`язок зі справою, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7700,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.05.2020 № 334 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького відділенні поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 149 о/с від 28.05.2020 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України « Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ із останніми змінами, внесеними згідно із законом №524-ІХ від 04.03.2020, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

4. Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 28.05.2020 року.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код 40108616; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.05.2020 року по 15.02.2021 у розмірі 96 753 (дев`яносто шість тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 36 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

8. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 10 994 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 70 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

9. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код 40108616; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп. та 7700 (сім тисяч сімсот) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 25 лютого 2021 р.