Справа № 640/24846/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Київ № 640/24846/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі у тексті - позивач) з позовом до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, в якому просить визнати незаконним рішення відповідача №10481/6-11 та зобов`язати здійснити призначення пенсійних нарахувань ОСОБА_1 з урахуванням усіх складових грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII в редакції Закону України від 04 липня 2002 року № 51-VI, однак Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років як військовослужбовцю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі № 640/24846/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив або заяву про визнання позову.

Скориставшись правом на подання відзиву, 10 січня 2020 року відповідач направив до суду заперечення проти заявлених позовних вимог, в яких акцентував увагу на тому, що Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України не є належним відповідачем у справі, оскільки не є органом державної влади, суб`єктом владних повноважень та не має передбаченої статтею 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України) процесуальної дієздатності, а також зауважив, що позивач не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою про призначення йому пенсії відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для призначення йому пенсії за віком.

Крім того, у своїх запереченнях проти позову відповідач вказав, що вимога про застосування статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції 2002 року при призначенні позивачу пенсії в 2019 році, не узгоджується із нормами законодавства, виходячи із висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-7/99, про те, що до події застосовується той закон чи нормативно-правовий акт, під час якого вони настали, або мали місце.

У відповіді на відзив на позовну заяву, подану 21 січня 2020 року, позивач погодився із необхідністю заміни неналежного відповідача, проте заперечив щодо неможливості застосування при призначенні йому пенсії у 2019 році статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції 2002 року, аргументуючи тим, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, зокрема досягнутих соціальних гарантій, а правовідносини у пенсійному забезпеченні виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Пізніше, 28 січня 2020 року, позивач звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у даній справі у зв`язку з необхідністю подання до пенсійного органу документів для формування пенсійної справи, у задоволенні якої йому було відмовлено ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року задоволено клопотання позивача про зміну первісного відповідача - Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України належним відповідачем - Пенсійним фондом України та з`ясовано, що відповідач не потребує додаткового строку на подання відзиву після його заміни, оскільки відзив на позовну заяву ОСОБА_1 був наданий Пенсійним фондом України 10 січня 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як вбачається з матеріалів справи, з 08 серпня 1983 року по 18 січня 2001 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі.

Згідно з наказом Заст. МОУ - Ком. ВПС України від 18 січня 2001 року № 018 його звільнено з військової служби в запас за пунктом 65 підпункту « 3» (за власним бажанням) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу у званні майора.

На підставі даних трудової книжки після звільнення у запас ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах:

із ТОВ «ДП УКРГАЗТЕХ» у період з 01 лютого 2001 року по 05 липня 2001 року;

із ЗАТ «БАТ ЕЛЕКТРОНІКС» - з 06 липня 2001 року по 08 вересня 2010 року;

із ТОВ «САТУРН ХАЙ - ТЕК Україна» - з 01 листопада 2010 року по 15 серпня 2011 року.

Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В01 № 373629 підтверджено реєстрацію ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності. з 11 грудня 2002 року.

У зв`язку з тим, що його трудовий стаж становить 36 років, з яких 18 років - спеціального стажу, 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся на електронну адресу Пенсійного фонду України із запитанням щодо наявності у нього права на отримання пенсійного забезпечення.

На його звернення 22 квітня 2019 року адресатом було надано вчасну та обґрунтовану відповідь у порядку Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393-96 ВР «Про звернення громадян», в якій роз`яснено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців.

Вважаючи вказану відповідь рішенням Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 оскаржив його до суду як незаконне та таке, що суперечить нормам Конституції та законодавства України з підстав, наведених у позовній заяві.

Жодних інших доказів, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_1 до органів пенсійного фонду із завою про призначення йому пенсії з усіма необхідними для цього документами, суду не надано.

Крім того, у ході розгляду справи ОСОБА_1 просив суд зупинити розгляд даної справи з метою надання йому часу для звернення до Пенсійного фонду України з документами для формування пенсійної справи, що, на думку суду, з достатньою достовірністю підтверджує відсутність звернення позивача до органів пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсійного забезпечення.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (в редакції станом на 12 квітня 2019 року) призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1І цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до пункту 1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (міністерства та інші органи).

Відповідно до підпункту п`ятого пункту четвертого Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, головне управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З зазначених норм вбачається, що особа повинна вчинити активні дії, а саме здійснити своє волевиявлення щодо призначення їй пенсії шляхом подання заяви до органу Пенсійного фонду України. Розгляд питання та прийняття рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії можливе лише після подання заяви з усіма необхідними для цього документами, подання якої не підтверджується матеріалами даної судової справи.

Зважаючи на те, що позивач не звертався до органів пенсійного фонду із заявою та відповідними документами про призначення йому пенсії за вислугу років, а відтак у органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для розгляду питання щодо її призначення, позовні вимоги до Пенсійного фонду України є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем доведено необґрунтованість вимог позивача щодо порушення його прав та інтересів на пенсійне забезпечення, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних у матеріалах справи доказів, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статями 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Пенсійний фонд України (, вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601).

Суддя В.І. Келеберда