Справа № 340/3604/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3604/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Офісу Генерального прокурора (відповідач-1), Кіровоградської обласної прокуратури (відповідач-2), Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур ОфісуГенерального прокурора (відповідач-3) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 16.07.2020 р. про підсумки проведення співбесід прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Кіровоградської області від 20.08.2020 р. за № 233к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Кіровоградської області та органів прокуратури з 31.08.2020 р.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Кіровоградської області та органів прокуратури або ж на рівнозначній посаді начальника відділу прокуратури Кіровоградської області з 01.09.2020 р.;

- стягнути з прокуратури Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 р. по дату ухвалення судового рішення;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що її звільнення є незаконним та безпідставним, вчиненим з порушенням його трудових прав. Незаконність звільнення, на думку позивача, полягає у тому, що оскаржуваний наказ про звільнення містить посилання на пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та рішення кадрової комісії, тоді як зазначена норма Закону передбачає як підставу звільнення прокурора з посади реорганізацію, ліквідацію органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Проте, наказ про звільнення позивача не містить конкретизації підстави звільнення позивача та на час звернення позивача з позовом до суду не існує рішень суду чи рішень органів державної влади про реорганізацію чи ліквідацію юридичної особи прокуратури Кіровоградської області, на момент звільнення відсутні і рішення про скорочення кількості прокурорів прокуратури Кіровоградської області. На думку позивача, атестація прокурорів проведена з порушенням вимог чинного законодавства, рішення атестаційної комісії було також прийнято з порушенням, що відповідно призвело до прийняття незаконного наказу про її звільнення із займаної посади.

Ухвалою від 14.09.2020 р. відкрито провадження, справу призначеного до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (т.1, а.с.102).

Ухвалою від 10.12.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі до 12.01.2021 р. (т.3, а.с.182).

Ухвалою від 27.01.2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду (т.3,а.с.197).

До судового засідання від представників сторін надійшло клопотання про розглдя справи в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою від 04.02.2021 року вирішено подальший розгляд справи проведити в порядку письмового провадження (т.3,а.с.206).

Представником відповідача-1 надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач успішно пройшла два етапи атестації іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 була допущено до наступного етапу атестації проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Надалі у визначений кадровими комісіями з атестації прокурорів регіональних прокуратур час та місце позивачем прийнято участь у співбесіді (третій етап атестації). На підставі досліджених матеріалів атестації, четверта кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановила обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Комісією зазначено, що під час проведення співбесіди, з`ясовано обставини, які свідчать про невідповідність начальника відділу організації прийому громадян та розгляду звернень прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності та доброчесності. Зокрема, під час проведення співбесіди ОСОБА_1 , не зважаючи на перебування впродовж тривалого часу на адміністративній посаді, продемонструвала відсутність базових знань щодо конституційних функцій органів прокуратури та основних положень кримінального процесуального законодавства України. Крім того, 27.09.2011 р. ОСОБА_1 звільнена з органів прокуратури за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію та отримала виплати у сумі понад 100 тис. грн. Водночас, через 3 дні (30.09.2011) останню поновлено в органах прокуратури та призначено на посаду ст. помічника прокурора області з питань розгляду листів та прийому громадян. Вказано, що ОСОБА_1 не навела переконливих аргументів щодо підствав звільнення, що навело комісію на висновок, що єдиною метою звільнення було отримання нею відповідних виплат, з подальшим поновленням.

На підставі досліджених матеріалів атестації, в тому числі отриманих пояснень прокурора, в комісії були наявні обгрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності та доброчесності. В зв`язку з цим, начальник відділу організації прийому громадян та розгляду зверенень прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 визнана такою, яка неуспішно пройшла атестація. Так, представник відповідача - 1 вказує, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обгрунтованих сумнівів щодо його рівня компетентності, відповдність вимогам професійної етики і доброчесності. З огляду на викладене, представник відповідача - 1 вказує, що рішення Четвертої кадрової комісії стосовно ОСОБА_1 містить мотиви його прийняття, висновки зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації та наданих позивачем відповідних пояснень. У зв`язку з цим кадровою комісією № 4 на підставі п. п. 13, 17 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, п. 6 розд. І, п. 5 розд. II І Порядку прийнято законне і мотивоване рішення від 16.07.2020 № 23 про неуспішне проходження позивачем атестації. Таким чином, доводи позову про те, що оскаржуване рішення є протиправним, не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають і фактичним обставинам справи. (т.3,а.с.4-24).

Представник Кіровоградської обласної прокуратури проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що прокуратурою області отримано рішення 4 кадрової комісії від 16 липня 2020 року № 23 про неуспішне проходження атестації за результатами співбесіди прокурором ОСОБА_1 . Саме на підставі рішення кадрової комісії №4 від 16.07.2020 № 23 було прийнято наказ прокурора Кіровоградської області від 20 серпня 2020 року №233к про звільнення позивача з посади прокурора. Оскільки звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації прямо передбачено положеннями підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ, то юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі цієї норми, є не ліквідація чи реорганізація органу прокуратури або скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а є виключно рішення кадрової комісії від 16.07.2020 р. № 23 про неуспішне проходження позивачем атестації.З огляду на викладене, наказ прокурора Кіровоградської області № 233к від 20.08.2020 року прийнято у порядку та у спосіб, визначений законом, відтак, ознак протиправності цей наказ не містить (т.1,а.с.121-129).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач, починаючи з 1994 року працювала в органах прокуратури.

ОСОБА_1 подана заява встановленого зразка про переведення на посаду в обласну прокуратуру та про намір пройти атестацію.

У зв`язку з успішним проходженням першого етапу атестації складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, ОСОБА_1 була допущено до проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками ОСОБА_1 виконала письмове практичне завдання.

За наслідками проведеної співбесіди, Четвертою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №23 від 16 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації (т.1, а.с.36-37).

На підставі рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №23 від 16 липня 2020 року, наказом прокуратури Кіровоградської області №233к від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31 серпня 2020 року (т.1, а.с.27).

Вважаючи рішення кадрової комісії та наказ про звільнення - протиправними, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Не погодившись із вказаним наказом позивач звернулася з позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. ст.38, 43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України №1697-VII від 14.10.2014 року «Про прокуратуру» (далі Закон України «Про прокуратуру»).

Згідно пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 5 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25.09.2019 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 року (далі Закон №113-IX), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами п. 7 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (п. 9 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).

Згідно із п. 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 року, затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

За визначенням, що міститься у пункті 1 розділу 1 Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

У відповідності до пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання ( п. 6 Порядку № 221).

Згідно із пунктом 8 Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 9 Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 Розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (п. 10 Порядку № 221).

У відповідності до пунктів 1-4 розділу ІІ Порядку № 221 після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів та оприлюднює його на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 подана заява встановленого зразка про переведення на посаду в обласну прокурору та про намір пройти атестацію.

Поданням вказаної заяви позивач підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказавши, що ознайомлена та погоджується з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком №221, зокрема і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, її буде звільнено з посади прокурора.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, успішне проходження ОСОБА_1 етапів складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

За результати першого етапу атестації ОСОБА_1 було допущено до проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно п. 2 розділу IV Порядку №221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками ОСОБА_1 виконала письмове практичне завдання (т.3, а.с.55-57).

У свою чергу, співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (п. 8 розділу IV Порядку № 221).

Відповідно до п. п. 9, 10, 11 розділу IV Порядку № 221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації (т.1,а.с.84-87).

В подальшому, ОСОБА_1 кадровій комісії з атестації надано пояснення. Також позивачем надано документи, які обгрунтовували відомості, викладені в поясненнях (т.3,а.с.60-117).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (п. 12 розділу IV Порядку № 221).

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії (п. 13 розділу IV Порядку № 221).

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (п. 14 розділу IV Порядку № 221).

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (п. 15 розділу IV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації (п. 16 розділу IV Порядку № 221).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Четвертою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №23 від 16 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації (т.І, а.с.36-37).

Згідно висновків Четвертої кадрової комісії ОСОБА_1 не відповідає вимогам професійної компетентності та доброчесності.

Зокрема, у рішенні №23 від 16.07.2020 року вказано, що під час співбесіди ОСОБА_1 , незважаючи на перебування впродовж тривалого часу на адміністративній посаді, продемонструвала відсутність базових знань щодо конституційних фуннкцій органів прокуратури та основних положень КПК України.

Крім того, 27.09.211 р. ОСОБА_1 була звільнена з органів прокуратури за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію та отримала виплати у сумі понад 100 тис. грн. Водночас, через 3 дні (30.09.2011) останню поновлено в органах прокуратури та призначено на посаду ст. помічника прокурора області з питань розгляду листів та прийому громадян. Комісією вказано, що ОСОБА_1 не навела переконливих аргументів щодо підстав звільнення, що навело комісію на висновок, що єдиною метою для звільнення було отримання нею виплат, з подальшим поновленням.

На підставі досліджених матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, в комісії наявні обгрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності та доброчесності (т.1,а.с.36-37).

Надаючи оцінку правомірності даного рішення, суд виходить з наступного.

Згідно частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Даний конституційний припис знайшов своє вираження і у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи те, що рішення кадрової комісії згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" про неуспішне проходження атестації є підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що має відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України та прийматися (вчинятися): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких умов оскаржене рішення Четвертої кадрової комісії підлягає перевірці на відповідність вищевказаним критеріям.

Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Аналізуючи положення пунктів 5 та 6 розділу І Порядку №221 у їх системному зв`язку, суд наголошує, що критерій професійної етики та доброчесності прокурора оцінюється на етапі проведення співбесіди. Водночас, критерій професійної компетентності прокурора підлягає оцінці сукупно за наслідками складання іспитів у формі анонімних тестувань (виявляється рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та загальні здібності та навички), а також проведення співбесіди.

При цьому зі змісту пункту 5 Розділу І у сув`язі з положеннями Розділу ІV Порядку №221 вбачається, що на етапі співбесіди з`ясовується професійна компетентність прокурора в контексті його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Так, згідно з пунктом 2 Розділу IV Порядку №221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12 Розділу IV Порядку №221).

Суд не спростовує дискреції кадрової комісії при оцінці професійної компетентності прокурора, його професійної етики та доброчесності у межах процедури атестації, однак наголошує, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006 р., рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02.08.1984 р.).

В частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський Суд з прав людини вказав, що за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31.07.2008 р., рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22.11.1995 р., рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21.07.2011 р., рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 02.12.2010 р.).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи відеозапису співбесіди з ОСОБА_1 , під час такого етапу атестації позивачці були поставлені запитання, зокрема, щодо функцій прокуратури, які закріплені в Конституції України; які ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені; в якому кримінальному провадженні може бути проведено НСРД; хто може санкціонувати провадення НСРД.

Оцінка повноти відповідей на такі запитання перебуває у межах розсуду відповідача 3, однак суд вважає за необхідне вказати, що виконане практичне завдання з позивачем під час співбесіди не обговорювалось.

Так само, не взяті до уваги відповідачем 3 і позитивні результати складених ОСОБА_1 іспитів у формі анонімних тестувань (саме за допомогою яких, у розумінні Порядку №221, виявляються рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та загальні здібності та навички).

Суд наголошує, що рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку №221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак - його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Наведені вище висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою в межах розгляду справи № 9901/831/18 (постанова від 09 жовтня 2019 року).

За таких умов суд дійшов висновку, що рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №23 від 16 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації начальником відділу організації прийому громадян та розгляду звернень прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 не відповідає критерію обгрунтованості, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття (пункт 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України), а отже - є протиправним та підлягає скасуванню.

Викладене обумовлює висновок суду і про необхідність визнання протиправним та скасування Наказу прокурора Кіровоградської області від 20 серпня 2020 року №233к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів області та органів прокуратури, як такого, що прийнятий на підставі протиправного рішення Четвертої кадрової комісії .

Крім того, нормативною підставою для звільнення позивача з посади та з органів прокуратури у оскаржуваному Наказі №233 від 20.08.2020 року відповідач 2 вказав пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Суд вважає, що звільнення позивача за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону "Про прокуратуру" відбулось за відсутністю для цього законних та обґрунтованих підстав.

На переконання суду, посилання в оскаржуваному Наказі на пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697, як підставу для звільнення, з урахуванням підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, вказує на обов`язкову сукупність двох юридичних фактів для прийняття рішення про звільнення:

- рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

- ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або ж скорочення частини кількості прокурорів органу прокуратури.

Відтак, застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697 у спірних правовідносинах має обов`язковою умовою і наявність факту ліквідації, реорганізації, скорочення органу прокуратури.

Текстове викладення підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ у разі зміни застосованого словосполучення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на текстовий виклад цієї норми в Законі №1697 виглядатиме так: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури і за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

У разі, якщо б застосування підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ не потребувало наявності факту ліквідації, реорганізації або скорочення, не було б необхідним саме посилання на пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час прийняття оскаржуваного наказу Прокуратура Кіровоградської області ліквідації, реорганізації або скорочення чисельності або штату працівників не зазнала, а лише пізніше - після винесення оскаржуваного Наказу - була перейменована в Кіровоградську обласну прокуратуру.

Так, Наказом Офісу Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" № 410 вирішено перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: зокрема, юридичну особу "Прокуратура Кіровоградської області" у "Кіровоградська обласна прокуратура".

Зазначений Наказ став підставою для проведення державної реєстрації змін щодо юридичної особи з кодом 02910025 шляхом зміни назви, про що зроблено відповідний запис у Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд наголошує, що зміна назви юридичної особи за своєю суттю та правовимим наслідками не є реорганізацією юридичної особи, адже до реорганізації юридичної особи віднесено виключно процедури злиття, приєднання, поділу, перетворення, які щодо прокуратури Кіровоградської області не проводилися.

Таким чином, процедури реорганізації або ліквідації юридичної особи з кодом 02910025 у вересні 2020 року не відбулося.

Отже, позивач не могла бути звільнена за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" без наявності юридичного факту реорганізації, ліквідації, або скорочення штатів прокуратури Кіровоградської області, де вона була працевлаштована.

Вказані обставини у їх сукупності суд вважає достатніми для визнання протиправним та скасування наказу прокурора Кіровоградської області від 23 серпня 2020 року №233к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури.

Враховуючи встановлення судом протиправності наказу про звільнення позивача, належним способом відновлення його порушеного права є поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури та на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Кіровоградської обласної прокуратури (враховуючи зміну найменування відповідача 2) з дня, наступного за днем звільнення.

Обираючи вказаний спосіб захисту, суд виходить із того, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року по справі №826/16707/18 зазначає, що у разі встановлення факту незаконного звільнення, орган, який вирішує спір, поновлює особу на посаді, яку вона займала до звільнення.

Законом не передбачено альтернативного поновлення на будь-яку посаду, якої працівник раніше не займав.

Таким чином вимоги позивача в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що у випадку стягнення з роботодавця середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, розмір такої заробітної плати визначається шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку працівника на кількість робочих днів вимушеного прогулу. При цьому, розмір середньоденного заробітку обчислюється за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадку вимушеного прогулу через незаконне звільнення з роботи, подією, з якою пов`язана виплата середньої заробітної плати, є таке звільнення, а тому середньоденний заробіток, відповідно до положень Порядку №100, обчислюватиметься за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому особу було звільнено з роботи.

Наказом прокурора Кіровоградської області №233 к від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади та органів прокуратури з 31 серпня 2020 року.

Відтак, для обчислення розміру середньої заробітної плати слід брати середньоденну заробітну плату, розраховану за 2 календарні місяці роботи, що передували даті звільнення, тобто за червень та липень 2020 року.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі №826/6583/14 від 15 лютого 2019 року, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно довідки Прокуратури Кіровоградської області від 24.09.2020 р. №8-вн-20 заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 111037,98 грн. (червень 2020 р. - 65750,29грн., 20 днів, липень 2020 року - 45287,69 грн., 23 дні).

Згідно наявної у матеріалах справи довідки Кіровоградської обласної прокуратури, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , розрахована із її заробітку за червень та липень 2020 року, складає 2582,28 грн.

Тривалість вимушеного прогулу позивача з дати звільнення до дня постановлення рішення у справі становить 120 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 309873,60 грн (120 робочих днів х 2582,28 грн.).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що стягненню з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 309873,60 грн.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зокрема, суд не вдається до оцінки доводів позивача про невідповідність членів Четвертої кадрової комісії вимогам політичної нейтральності, бездоганної репутації, високої професійної та моральної репутації, суспільного авторитету, оскільки предметом спору у даній справі не є питання повноважності складу кадрової комісії та відповідності її членів зазначеним вимогам.

В той же час учасниками справи не надані докази щодо оскарження повноважень складу комісії і, відповідно, будь-яких рішень з цих питань.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи встановлені та підтверджені належними і допустимими доказами обставини, застосувавши до них релевантні правові норми, враховуючи правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, сформульовані у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в органах прокуратури, а також в частині стягнення заробітної плати у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора та Кіровоградської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №23 від 16.07.2020 р. про підсумки проведення співбесід прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Кіровоградської області від 20.08.2020 р. за № 233к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Кіровоградської області та органів прокуратури з 31.08.2020 року.

Поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Кіровоградської обласної прокуратури з 01 вересня 2020 року.

Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 309873 грн. 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу /з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів/.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 54 227 грн. 88 коп. (з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів) допустити до негайного виконання.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора та Кіровоградської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. (вісімсот сорок) 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько