Справа № 640/4871/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Київ № 640/4871/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2019 №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на протиправність податкового повідомлення-рішення від 16.12.2019 №, яким контролюючий орган застосував до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції за несвоєчасну сплату авансових внесків по єдиному податку за місяці червень-грудень 2017 року. Позивач зазначає, що вона своєчасна сплачувала до бюджету відповідні суми податку, що підтверджується наявними у неї платіжними документами з відповідними відмітками банку. Разом з тим, через допущену позивачем при заповненні графи «призначення платежу» у платіжних документах помилки (невірно вказаний ідентифікаційний номер платника податку), безготівкові кошти були перераховані банком в рахунок оплати єдиного податку іншою особою. На переконання позивача вказана помилка не могла зумовити недоплату нею податку до бюджету, оскільки сплачені ФОП ОСОБА_1 кошти надійшли на єдиний казначейський рахунок, призначений для зарахування єдиного податку вчасно. З огляду на наведене позивача вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для визначення їй штрафних санкцій за ст. 122 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/4871/20 за вказаним позовом та дану справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника Головного управління ДПС у м. Києві через канцелярію суду на виконання вимог ухвали подані відзив на позовну заяву, разом з додатковими матеріалами (матеріалами камеральної перевірки, витягами з інтегрованої картки платника єдиного податку РНОКПП НОМЕР_1 за 2017 - 2018 роки). Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів встановлення в ході проведеної камеральної перевірки випадків несвоєчасної сплати платником - ФОП ОСОБА_1 до бюджету сум авансових внесків по єдиному податку за 2017 рік, що зафіксовано в акті від 27.11.2019 №1452/26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 .

Представник відповідача також зазначив, що в порядку п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку другої групи здійснюється контролюючим органом на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або зави щодо терміну тимчасової втрати непрацездатності. У спірній ситуацій не зарахування коштів в інтегровану картку платника авансового внеску по єдиному податку за червень - грудень 2017 призвело до утворення податкового боргу.

Стосовно посилань позивача на обставину помилкового заповнення нею реквізиту «призначення платежу» у платіжних документах представник відповідача зазначив, що в силу положень Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті відповідальність за правильність реквізитів розрахункового рахунку несе особа, яка оформила цей документ і подала його до установи банку. Таким чином, наведена позивача обставина не звільняє її від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного податку. Поряд з цим, ФОП ОСОБА_1 скористалась своїм правом на повернення помилково зарахованих коштів. Після звернення платника до органів ДПС щодо перерахування коштів через помилкову сплату дана сума була зарахована в інтегрованій картці платника 18.01.2018, шляхом перерахування коштів з одного бюджетного рахунок на інший.

У свою чергу позивач подав відповідь на відзив, письмові пояснення та додаткові докази (оригінали платіжних доручень платників, оригінали виписко банку по розрахунковим рахункам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ). Зокрема, позивача пояснила обставини, за яких була допущена помилка при заповненні платіжних документів для сплати єдиного податку, та на акцентувала увагу на тому, що ФОП ОСОБА_2 , на розрахунковий рахунок якого були помилково зараховані кошти, окремо сплачував суми єдиного податку за ті ж самі періоди та в аналогічних розмірах.

Розглянувши подані позивачем і представником відповідача документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.11.2019 працівником Головного управління ДПС у м. Києві проведена камеральна перевірка, предметом якої було питання дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати до бюджету єдиного податку за 2017 рік. За результатами такої перевірки складений акт від 27.11.2019 №1452/26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 (далі - акт камеральної перевірки).

Згідно тексту цього акта камеральної перевірки такою перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 термінів сплати авансових внесків по єдиному податку, визначених п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України.

А саме за висновком працівника Головного управління ДФС у м. Києві Товариством були порушені граничні строки сплати наступних сум єдиного внеску, нарахованих до сплати згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування за 12.01.2012:

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.06.2017, фактично сплачено 19.12.2017;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.07.2017, фактично сплачено 16.01.2018;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.08.2017, фактично сплачено 16.01.2018;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.09.2017, фактично сплачено 16.01.2018;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.10.2017, фактично сплачено 16.01.2018;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.11.2017, фактично сплачено 16.01.2018;

- у сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.12.2017, фактично сплачено 16.01.2018.

16.12.2019 на підставі цього акта камеральної перевірки Головне управління ДПС у м. Києві прийняло оспорюване у справі податкові повідомлення-рішення форми «Ш» за №, яким на підставі ст. 122 Податкового кодексу України за затримку сплати позивачем авансових внесків по єдиному податку в загальній сумі 4 480 грн. визначило останньому штраф у сумі 2 240 грн. (що, складає 50% від суми несвоєчасно сплаченого податку).

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2019, ФОП ОСОБА_1 надіслало на поштову адресу Державної податкової служби України скаргу вих. №2012-01 від 20.12.2019. Рішеннями ДПС України від 17.02.2020 №205964/6/99-00-080504-06 залишила таку скаргу платника без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, згідно з 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Зокрема, за змістом п. 295.2 ст. 295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поряд цим, у силу припису п. 295.1 ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Згідно п. 300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до ПКУ за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

При цьому, у силу положень норм ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Зокрема, згідно з п. 122.1 ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами матеріали та суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) починаючи з січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, зі сплатою єдиного податку як платником 2 групи за ставкою 20% (про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг з Реєстру платників єдиного податку).

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення (п. 116.1 ст. 116 ПК України).

Як видно з витягу з інтегрованої картки платника єдиного податку - ОСОБА_1 за 2017 рік, орган ДФС у м. Києві нарахував позивачу за місяці червень-грудень 2017 року до сплати 20.06.2017, 20.07.2017, 20.08.2017, 20.09.2017, 20.10.2017, 20.11.2017 та 20.12.2017 авансові внеску по єдиному податку по 640 грн. за кожен місяць.

За змістом наданих позивачем оригіналів платіжних доручень від 12.06.2017 №40, 01.08.2017 №53, від 11.09.2017 №58, від 13.10.2017 №64, від 13.11.2017 №72 та від 15.12.2017 №78 та виписок банку з розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 16.07.2017, 01.08.2017, 15.09.2017, 17.10.2017, 17.11.2017 та 19.12.2017 вбачається, що ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) ініціювала 16.06.2017, 01.08.2017, 15.09.2017, 17.10.2017, 17.11.2017 та 19.12.2017 перекази коштів у сумах 1 280 грн., 640 грн., 640 грн., 640 грн., 640 грн., 640 грн. ( всього на загальну суму 4 480 грн.) в оплату єдиного податку. За даними банківських виписок по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 клієнта ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), всі суми коштів (всього 4 480 грн.) згідно цих платіжних доручень повністю були перераховані банком у ті самі дати на казначейський рахунок « НОМЕР_3 ».

Однак в інтегрованій картці платника єдиного податку (ФОП ОСОБА_1 ) відомості про здійсненну нею сплату авансових внесків по єдиному податку за місяця червень-листопад 2017 року не були відображені. Натомість станом на 20.06.2017 в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 утворилася недоїмка 602,23 грн., що загалом на кінець року збільшилася до 3 802,23 грн., та була погашена 16.01.2018 за рахунок додатково сплачених платником (позивачем) у сумі 4 000 грн.

З цього приводу позивач пояснила, що при заповненні нею змісту графи «призначення платежу» в таких платіжних документах (а саме в платіжних дорученнях 12.06.2017 №40, 01.08.2017 №53, від 11.09.2017 №58, від 13.10.2017 №64, від 13.11.2017 №72) помилково було зазначено ідентифікаційний номер « НОМЕР_4 » замість вірного « НОМЕР_1 ». Тобто, сплачені ФОП ОСОБА_3 суми авансових внесків (всього загалом 3 840 грн.) були помилково перераховані в оплату єдиного податку платником з ідентифікаційним номером « НОМЕР_4 ».

Разом з тим, ідентифікаційний номер « НОМЕР_4 » належить чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який в 2017 році також мав статус фізичної особи-підприємця і платника єдиного податку (що підтверджується відомостями з Реєстру платників єдиного податку та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), та сплачував до бюджету єдиний податок.

На підтвердження обставин сплати ФОП ОСОБА_4 окремо сум єдиного податку за себе та зі свого розрахункового рахунку (№ НОМЕР_5 ) позивач подала до суду оригінали платіжних доручень платника ФОП ОСОБА_2 від 12.06.2017 №20 на суму 1 280 грн., від 01.08.2017 №25 на суму 640 грн., від 11.09.2017 №27 на суму 640 грн., від 13.10.2017 №30 на суму 640 грн., від 13.11.2017 №32 на суму 640 грн., від 15.12.2017 №33 на суму 640 грн. Відповідно до змісту цих платіжних документів ФОП ОСОБА_2 16.06.2017, 01.08.2017, 11.09.2017, 17.10.2017 17.11.2017 та 15.12.2017 ініціював переказ коштів в оплату ним єдиного податку за місяці червень - грудень 2017 року. За даними поданих позивачем оригіналів виписок банку по розрахунковому рахунку № НОМЕР_5 клієнта ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_4 ), всі суми коштів (всього 4 480 грн.) згідно цих платіжних доручень повністю були перераховані банком у ті самі дати на казначейський рахунок « НОМЕР_3 ».

Таким чином, сплачені ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у період з червні по грудень 2017 року, до 20-го числа кожного місяця, кошти в рахунок сплати авансових внесків по єдиному податку за місяці червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2017 року надійшли на єдиний казначейський рахунок, призначений для оплати єдиного податку підприємцями.

Надаючи оцінку правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За змістом норм ч. 1 ст. 43, ч. 4 і 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поряд з цим, ч. 5 ст. 78 цього ж Кодексу визначено, що податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

В розумінні норм ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, «переказом коштів» є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі, «платіжне доручення» - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача, а «платник» - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів.

Згідно п. 8.1 ст. 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

При цьому, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів (п. 32. 1 ст. 32 Закону).

Правовий аналіз наведених норм ПК України, БК України та Закону у сукупності дає суду підстави для висновків, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Виконання платником податкового обов`язку з перерахування в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язане з моментом подання до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття такого банком на виконання.

У разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок. При цьому, оскільки суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилки у платіжному дорученні не є достатньою підставою для висновку про несплату, а отже, і застосування за це штрафних санкцій.

В даному випадку судом з наявних у справі матеріалів встановлено, що неправильне визначення платником (позивачем) ідентифікаційного номеру платника в графі «призначення платежу» платіжних дорученнях цього платника податків не призвело до ненадходження відповідної суми податку до місцевого бюджету у визначений законом строк.

Аналогічні правові висновки щодо розгляду подібних податкових спорів наведені в текстах постанов Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №813/4266/17, від 12.03.2020 у справі №809/1587/16 та постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що в межах встановлених законодавством термінів ФОП ОСОБА_1 сплатила авансові внески по єдиному податку за місяці червень-грудень 2017 року, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Твердження контролюючого органу, що невідображення в інтегрованій картці платника (позивача) інформації про своєчасну сплату нею сум авансових внесків за червень-листопад 2017 року є достатньою підставою для висновку про прострочення термінів сплати єдиного податку суд відхиляє як безпідставні. Оскільки, як видно з банківських виписок суми податку були перераховані вчасно на відповідний казначейський рахунок.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про хибність висновків акта камеральної перевірки про порушення позивачем вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України, та відповідно не довів суду наявність правових підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної санкції за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного податку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 27.02.2020 №21 підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 під час звернення до суду із цим позовом сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн. Таким чином, враховуючи розмір заявлених та фактично задоволених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у зазначеній сумі за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.12.2019 №.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок