Справа № 560/8161/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8161/20
РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Самчинецької сільської ради, в якому просить:

визнати незаконним та скасувати рішення Самчинецької сільської ради від 21 лютого 2019 року №2 в частині відмови ОСОБА_1 , щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою;

зобов`язати Самчинецьку сільську раду вчинити дії по наданню дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки з земель нерозподілених часток (паїв) колишнього КСП ім. Чапаєва у розмірі до повного задоволення права на земельну частку пай.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 1,9425 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0093, оскільки була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва с. Самчинці.

Позивачка також вказує на те, що згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), позивачка отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва на території Самчинецької сільської ради, розміром 3.0000 умовних кадастрових гектари.

На переконання позивача, оскільки на зборах КСП ім. Чапаєва с. Самчинці були складені списки громадян членів КСП та визначено, що кожному члену підприємства ( у тому числі позивачці порядковий номер 441) належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності розміром 3.0000 умовних кадастрових гектари.

Однак рішенням Самчинецької сільської ради від 21 лютого 2019 року за №2 їй відмовлено у задоволенні клопотання. Підставою відмови слугувало те, що позивачка вже скористалась правом на отримання земельної ділянки відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) та відсутність генеральних планів населених пунктів Самчинецької сільської ради.

Позивач вважає, що таке рішення є незаконним та таким, що порушує її конституційні права, оскільки їй не було передано у приватну власність земельну ділянку належної площі, як передбачено Сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

15 січня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що заперечень проти позову немає та просить розгялд справи провести без участі представника відповідача.

Ухвалою від 09 лютого 2021 року, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 25 лютого 2021 року.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представником відповідача, також направлено до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи ту обставину, що від позивача та представника відповідача до суду подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних письмових доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 1,9425 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0093, яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

ОСОБА_1 отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чапаєва на території Самчинецької сільської ради, розміром 3.0000 умовних кадастрових гектари.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).

Рішенням Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району від 21 лютого 2019 року №2 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки позивачка вже скористалась правом на отримання земельної ділянки відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) та з підстав відсутності генеральних планів населених пунктів Самчинецької сільської ради.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗК України. земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч.2 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до п. "а" ч.3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року №899-IV (далі - Закон №899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону №899-IV, право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно із статтею 2 Закону №899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 3 Закону №899-IV особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно з ст. 5 Закону №899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 11 Закону №899-IV, встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, Закон №899-IV визначає порядок виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, особам, чиє право на землю посвідчено відповідними документами.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із пунктами 5-6 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року №720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, після виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю право на земельну частку (пай) припиняється.

З огляду на вищевикладене суд звертає увагу на те, що після виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю право на земельну частку (пай) є реалізованим і повторно ним скористатися особа вже не може.

Право виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю, передбачено сертифікатом на право на земельну частку (пай), було реалізоване ОСОБА_1 шляхом отримання земельної ділянки площею 1,9425 га, яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Суд наголошує, що Сертифікат втратив чинність з моменту отримання земельної ділянки позивачем. Таким чином, позивач використала право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Адже, згода сільської ради можлива тільки за наявності невикористаного сертифікату на право на земельну частку (пай) та відповідних доказів, що він не використаний в повному обсязі.

Доводи позивача, щодо незаконності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з відсутність генерального плану населеного пункту Самчинецької сільської ради суд не приймає до уваги. Наявність чи відсутність генерального плану Самчинецької сільської ради ніяким чином не впливає на відсутність у позивача права щодо отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв) діяв правомірно та в межах чинного законодавства України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 47 КАС України суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать закону.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, ту обставину що ОСОБА_1 реалізоване право шляхом отримання земельної ділянки площею 1,9425 га, яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, тому позивачем не підтверджено правомірність заявлених позовних вимог, відтак у їх задоволенні слід відмовити.

Зі змісту приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради про визнання незаконним, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 (Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Самчинецька сільська рада (Самчинці, Старокостянтинівський район, Хмельницька область, 31172 , код ЄДРПОУ - 21313453)

Головуючий суддя П.І. Салюк