Справа № 240/2128/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/2128/20
категорія 111030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
Ухвалою суду від 04.03.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі на 30.03.2030.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі до суду направлено відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що під час проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Профільтех" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.09.2019 року, за результатами якої складено акт від 29.01.2020 №38/06-30-05-01/37260027, платником податків не було надано первинних документів на підтвердження факту отримання послуг з морського фрахту від ТОВ "Кюне+Ногель", код 24596990 та послуг морської доставки від ПП "Транскарго", код 32088966, а надано лише реєстр отриманих актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) між даними контрагентами та ТОВ "Профільтех", таким чином було безпідставно сформовано витрати за рахунок придбаних послуг з морського фрахту від ТОВ "Кюне+Ногель", код 24596990 та послуг морської доставки від ПП "Транскарго", код 32088966. Крім того, до складу витрат платника податків було включено витрати на мобільний зв`язок, однак докази використання вказаних послуг мобільного зв`язку у господарській діяльності ТОВ "Профільтех" надано не було.
30.03.2020 справа знята з розгляду у зв`язку з поширенням на території Житомирської області і на інших регіонах України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вжиттям органами державної влади посилених обмежувальних заходів щодо упередження ситуації з можливим розповсюдженням коронавірусу в Україні. Підготовче засідання в справі призначено на 25 червня 2020 року.
25.06.2020 в підготовчому засіданні продовжено перерву до 15.07.2020 та викликано свідків.
25.06.2020 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Судовий розгляд справи по суті, за згодою сторін, розпочато 25.06.2020.
У зв`язку з неможливістю вирішення справи в судовому засіданні 25.06.2020, судом оголошено перерву до 05.08.2020.
15.07.20 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
05.08.2020 у судовому засіданні як свідки були допитані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оголошено перерву до 09.09.2020 та витребувано нові докази по справі та викликано свідків.
09.09.2020 у судовому засіданні як свідки були допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оголошено перерву до 21.09.2020 та витребувано нові докази по справі.
У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо пред`явлених позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що у період з 26.12.2019 по 22.01.2020 посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Профільтех" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017р. по 30.09.2019 року. За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 29.01.2020 №38/06-30-05-01/37260027.
Посадовою особою позивача вказаний акт перевірки від 29.01.2020 №38/06-30-05-01/37260027 підписано, проте зазначено, що позивач не погоджується із його висновками.
За наслідками розгляду акту перевірки від 29.01.2020 №38/06-30-05-01/37260027, відповідачем прийняті:
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач оспорив їх до адміністративного суду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та свідків, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Профільтех" є обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, і винесених на підставі них спірних рішень на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 135.1 ст.135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
При цьому, п.44.2 ст.44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону № 996-ХІV).
Поряд з цим, згідно з абз.2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
В той же час, суд звертає увагу про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.
Таким чином, у цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.
Як вбачається з акту від 29.01.2020 №38/06-30-05-01/37260027 складеного посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області в ході проведення перевірки у ТОВ "Профільтех" не було виявлено жодних первинних документів на підтвердження факту отримання послуг з морського фрахту від ТОВ "Кюне+Ногель", код 24596990 та послуг морської доставки від ПП "Транскарго", код 32088966, а надано лише реєстр отриманих актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) між даними контрагентами та ТОВ "Профільтех", чим було порушено пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1, п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України №2755VІ від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) , ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України від 16.07.1999 р. №996XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями), Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за №27/4248, оскільки було безпідставно сформовано витрати за рахунок придбаних послуг з морського фрахту від ТОВ «Кюне+Ногель», код 24596990 та послуг морської доставки від ПП «Транскарго», код 32088966.
Враховуючи, що позивачем заявою про уточнення позовних вимог від 15.07.2020р. фактично оспорюється донарахування податковим органом податкових зобов`язань за сформованими витратами із послуг морської доставки від ПП «Транскарго», код 32088966, є необхідність встановити реальність господарських операцій позивача саме із даним контрагентом.
Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що 27.08.2018 між ПП "Транскарго" та ТОВ "Профільтех" укладено договір транспортного експедирування № 08/19-2018 (а.с. 56) за яким ПП "Транскарго" зобов`язується за відповідну плату та за рахунок клієнта надати транспортно - експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
На підставі заявок на надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування, які являється додатком до договору про надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування №08/19-2018 від 27.08.2018 року, ПП "Транскарго" доставило 26 контейнерів, що оформлено актами надання послуг.
Вказані обставини підтверджуються наданими до суду доказами:
- заявкою № 1-05/29 на надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування від 12 червня 2019 року, що являється додатком №1 до договору про надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування №08/19-2018 від 27.08.2018 року, довідкою про транспортні витрати № 394 від 22 липня 2019 року, рахунком на оплату №1294 від 22 липня 2019 року, актом надання послуг № 1294 від 22 липня 2019 року;
- заявкою № 2-06/12 на надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування від 12 червня 2019 року, що являється додатком №1 до договору про надання послуг з транспортно - експедиційного обслуговування №08/19-2018 від 27.08.2018 року; довідкою про транспортні витрати №410 від 26 липня 2019 року, рахунком на оплату №1342 від 26 липня 2019 року, актом надання послуг №1342 від 29 липня 2019 року;
- заявкою №3-05/29 на надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування від 29 травня 2019 року, що являється додатком №1 до договору про надання про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування №08/19-2018 від 27.08.2018 року, довідкою про транспортні витрати №380 від 15 липня 2019 року, рахунком на оплату №1233 від 15 липня 2019 року, актом надання послуг №1233 від 15 липня 2019 року;
- заявкою №4-07/15 на надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування від 12 липня 2019 року, що являється додатком №1 до договору про надання про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування №08/19-2018 від 27.08.2018 року, довідкою про транспортні витрати №484 від 02 вересня 2019 року, рахунком на оплату №1583 від 02 вересня 2019 року, актом надання послуг №1583 від 02 вересня 2019 року та платіжними дорученнями на оплату вказаних послуг (т.1 а.с. 62-79).
ТОВ "Профільтех" здійснило оплату відповідних послуг, що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 1 575916грн.
Крім того, в засіданні суду представником позивача надано документи, які свідчать про здійснення морської доставки товару на територію України, що відповідають міжнародним правилам та стандартам, а крім того, документи, що свідчать про перевезення товару залізничним транспортом до адреси місцезнаходження позивача у м. Житомирі. Із всіх наданих матеріалів вбачається реальність господарських операцій між позивачем та ПП "Транскарго" із надання послуг морської доставки товарів, дійсність яких відповідачем не спростовано.
Суд бере до уваги, що сам факт фінансово - господарських операцій між позивачем і ПП "Транскарго" відповідач фактично не спростовує. Для спростування реальності даних фінансово-господарських операції та правильності оформлення їх належними первинними документами відповідач не надав жодного доказу. Крім того, відповідачем не надано доказів, що ПП "Транскарго" фактично не виконувало для ТОВ "Профільтех" той обсяг робіт (послуг), який зазначений у первинних документах. Доказів того, що ПП "Транскарго" здійснювало фіктивні операції, як от рішення юрисдикційних органів у кримінальних провадженнях, результати перевірки їх фінансово-господарської діяльності у встановленому законом порядку, до суду не надано. Єдиною підставою для рішення відповідача не враховувати витрати, включені позивачем в результаті фінансово-господарських операцій із ПП "Транскарго", є посилання відповідача на ту обставину, що платником податків дані документи не були надані під час проведення перевірки.
З даного приводу суд вбачає за необхідне зазначити наступне:
Згідно п. 85.6 ст. 85 Податкового Кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Пункт 85.7 ст. 85 Податкового Кодексу України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Пункт 85.8 ст. 85 Податкового Кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка на час проведення перевірки ТОВ "Профільтех" обіймала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі, послуг та фінансових установ управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Житомирській області, і яка була у складі посадових осіб відповідача, що здійснювали перевірку ТОВ "Профільтех", пояснила, що первинних документів стосовно фінансово-господарської діяльності між ТОВ "Профільтех" та ПП "Транскарго" вона не бачила, проте письмово ні вона як перевіряюча, ні податковий орган в особі іншої уповноваженої особи із запитом до позивача про надання зазначених документів не звертався, опис документів не робився.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка на час проведення перевірки працювала головним бухгалтером ТОВ "Профільтех", пояснила, що всі первинні документи стосовно фінансово-господарської діяльності між ТОВ "Профільтех" та ПП "Транскарго" уповноваженим особам відповідача під час перевірки були надані, проте останніми дані документи не були враховані.
Отже, судом встановлено, що відповідачем всупереч п.п. 85.6, 85.7, 85.8 ст. 85 Податкового Кодексу України не оформлено факту ненадання платником податків під час перевірки певних документів та не зроблено запиту про їх отримання. Сама констатація обставини ненадання даних документів у акті перевірки не є достатнім доказом, який може свідчити про відсутність даних документів у позивача та не може спростовувати факти реальності відповідних фінансово-господарських операцій, які підтверджені належними первинними документами.
Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.
При цьому, факт належного документального оформлення господарських операцій первинними бухгалтерськими документами свідчить про реальність даних фінансово господарських операцій.
Водночас, контролюючий орган прийшов до висновку про не підтвердження реальності господарських операцій позивача з вищезазначеним контрагентом.
Суд вважає такі доводи контролюючого органу помилковими, з огляду на наступне.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.
Суд наголошує, що відповідачем не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, його контрагентів, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Слід зазначити, що акт перевірки не містить аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами в розрізі господарських операцій, які і наведені в цьому акті. Відсутні докази на підтвердження припущень контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині.
Судом встановлено, що директором ТОВ "Профільтех" було видано наказ за №16/1-ОД від 02.05.2018р. про використання у господарській діяльності мобільного зв`язку та розроблені правила користування мобільним зв`язком, затверджені керівником позивача, та список працівників, які забезпечуються мобільними телефонами.
На виконання вищевказаного наказу працівникам підприємства були надані мобільні телефони у кількості 10 шт (відповідно до додатку 1 а.с.81). Вказані пристрої (телефони) перебувають на балансі позивача.
Позивачем були укладені угоди про надання послуг стільникового мобільного зв`язку з оператором відповідних послуг (а.с. 96-114).
В подальшому вищевказані витрати позивач, включив до витрат, що мають враховуватися при визначенні відповідного податку, оскільки послуги мобільного зв`язку платником податків використовувались у господарській діяльності.
Перевіряючими на підставі вказаних документів зроблено висновок, що вартість послуг мобільного зв`язку, що оплачуються за рахунок підприємства є додатковим благом, одержаним працівником від свого роботодавця. А тому вартість таких телефонних розмов включається до складу загального оподаткованого доходу працівника того місяця, коли підприємство здійснило їх оплату оператору мобільного зв`язку, і з цієї суми роботодавець - податковий агент зобов`язаний утримати ПДФО на загальних підставах.
Суд з вказаними висновками, акту перевірки не погоджується з наступних підстав.
Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
У відповідності до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
У підпункті 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України одним із видів додаткових благ розуміються суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом (абзац «г»).
За змістом абзацу «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших оподатковуваних доходів джерелом їх походження в Україні, є податковий агент, який в силу вимог підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України при нарахуванні (виплаті, наданні) оподатковуваного доходу на користь платника податку зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Таким чином, податковий агент при нарахуванні (виплаті) фізичним особам доходів у вигляді додаткового блага, зокрема при виплаті коштів, які не є заробітною платою, не пов`язані з виконанням обов`язків трудового найму та не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), повинен нарахувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок від суми такого доходу.
Водночас у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витратами платника податку визнається сума будь-яких витрат у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
З метою оподаткування під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України визначено, що до складу витрат операційної діяльності включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на оплату послуг зв`язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв`язок та інші подібні витрати).
Зміст наведених положень дає підстави для висновку про те, що понесені платником податку витрати на оплату вартості послуг мобільного зв`язку, якщо ці витрати пов`язані з провадженням господарської діяльності та документально підтверджені відповідними первинними документами, відносяться до складу інших витрат такого суб`єкта господарювання й не є додатковим благом фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із своїм роботодавцем, та їх оподатковуваним доходом у розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_1 , яка на час перевірки обіймала посаду заступника начальника відділу перевірок окремих платників та з окремих питань, управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування, і була в складі уповноважених осіб відповідача під час перевірки, пояснила, що дійсно під час перевірки ТОВ «Профільтех» було надано документи про використання послуг мобільного зв`язку у господарській діяльності підприємства, однак на її думку даних документів недостатньо, оскільки підприємством не було надано обліку дзвінків, що здійснювали працівники позивача, з якого можливо визначити чи мають дані дзвінки робочий характер.
Суд приходить до переконання, що вказані вище витрати на послуги мобільного зв`язку правомірно були включені позивачем у суму витрат, що має враховуватися при визначенні відповідного податку, оскільки такі послуги платником податків використані у господарській діяльності, і зазначені витрати в розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 ПК України ПК України не є додатковим благом, а є витратами адміністративного призначення, які необхідні для провадження господарської діяльності. При цьому, жодним нормативним актом не передбачено обовязковості ведення суб`єктом господарювання обліку персональних дзвінків як необхідної умови фіксування факту використання послуг зв`язку у господарській діяльності.
В даному випадку факт використання послуг мобільного зв`язку є виробничою необхідністю при виконанні фізичними особами-співробітниками позивача своїх посадових обов`язків і не є отриманими додатковими благами, оскільки безпосередньо пов`язані з виробничою діяльністю самого позивача, а не конкретних осіб.
На думку суду, документами, які підтверджують використання мобільного зв`язку (роумінгу) виключно у виробничих цілях є наказ керівника позивача про придбання мобільних телефонів, правила користування мобільним зв`язком, затверджені керівником позивача, та список працівників, які забезпечуються мобільними телефонами».
Суд дійшов до висновку, що недоведеність правопорушення щодо нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб обумовлює безпідставність визначення і військового збору.
Аналогічна позиція викладена в постановах ВП Верховного суду від 30.01.2020 у справі № 826/5591/15 та Верховного суду від 11.06.2019 у справі №826/5022/17.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 18 лютого 2020 року № в частині визначення зобов`язання в розмірі 425 497 грн, з яких сума податкового зобов`язання з податку на прибуток 283665грн., штрафні санкції 141832грн. та податкове повідомлення-рішення від 18 лютого 2020 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Профільтех" (вул. Івана Сльоти, буд. 49, м. Житомир, 10001 ) до Головного управління ДПС в Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника,7, м. Житомир, 10003 ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Житомирській області від 18 лютого 2020 року № в частині та від 18 лютого 2020 року № - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 18 лютого 2020 року № в частині визначення зобов`язання в розмірі 425 497 грн, з яких сума податкового зобов`язання з податку на прибуток 283665грн., штрафні санкції 141832грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 18 лютого 2020 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Профільтех" суму сплаченого судового збору в розмірі 10633 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко