Справа № 640/13052/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ № 640/13052/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло»
доГоловного управління Державної фіскальної служби в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,
представники сторін: позивача - Безсмертна М.Т.;

відповідача - Грищенко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» (далі - позивач або ТОВ «НВП «Світло») подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач або ГУ ДФС в м. Києві), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 про виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві відновити статус ТОВ «НВП «Світло» як платника податку на спрощеній системі оподаткування третьої групи за ставкою 3% з 01.04.2019 та внести до реєстру платників податків єдиного податку відомості про ТОВ «НВП «Світло» як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 3%.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.07.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

03.09.2019 від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2019 зазначене клопотання позивача задоволено та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.11.2019.

07.11.2019 суд, враховуючи спільне клопотання представників сторін, ухвалив перейти до стадії письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуване ним рішення від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 про виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку було прийнято відповідачем за результатами камеральної перевірки, якою встановлено наявність у товариства заборгованості 22,56 грн. з податку на нерухоме майно, що є пенею, визначеною за несвоєчасну сплату відповідних зобов`язань. Однак, позивач вважає, що вказане рішення прийнято відповідачем з порушенням процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку та за відсутності відповідних правових підстав, а саме наявності податкового боргу у платника протягом двох послідовних кварталів поспіль станом на кожне перше число місяця.

Крім того, позивач вказує, що належне йому нерухоме майно розташоване в Голосіївському районі м. Києва та стверджує, що вказана сума пені 22,56 грн. нарахована неуповноваженим податковим органом, а саме - ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та наполягає на правомірності виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку, оскільки на момент проведення перевірки вказаного товариства в його інтегрованій картці обліковувалася заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно в розмірі 22,56 грн.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій він наполягає на безпідставності та необґрунтованості доводів контролюючого органу та наводить доводи аналогічні тим, що викладені в його позові, а також посилається на практику Верховного Суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ «НВП «Світло» () зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві та до прийняття оскаржуваного в цій справі рішення було зареєстровано як платник єдиного податку.

28.01.2019 відповідачем було проведено камеральну перевірку ТОВ «НВП «Світло» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати єдиного податку з юридичних осіб, за результатами якої складено акт перевірки від 28.01.2019 № 264/26-15-12-04-19/3594342.

У вказаному акті перевірки контролюючим органом установлено порушення позивачем строків сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку юридичних осіб, а саме несплата пені в розмірі 22,56 грн. за порушення строку виконання зобов`язань з податку на нерухоме майно.

29.03.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № 319/26-15-12-02-19 про виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку, в якому підставою для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку зазначено наявність у нього податкового боргу з податку на нерухоме майно в сумі 22,56 грн. на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Вказане рішення отримано позивачем 09.04.2019.

Незгода із зазначеним рішенням від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 обумовила звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

При цьому, у ст. 1 ПК України також передбачено, що цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У п. 3 пп. 299.10 ст. 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 8 підпункту 2978.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки в разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Разом з тим, відповідно до пункту 294.1 статті 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 813/1465/17 та від 20.06.2019 у справі № 822/1807/19.

Перевіряючи доводи сторін та аналізуючи зібрані у справі докази, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки від 28.01.2019 № 264/26-15-12-04-19/3594342, на підставі якого відповідачем прийнято спірне рішення від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 про виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку, відсутні відомості щодо встановлення контролюючим органом факту наявності позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено безпосередньо самим відповідачем у його відзиві на позов, зазначені дані були встановлені з інтегрованої картки позивача, а не з акта перевірки.

З огляду на це та враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у вищезазначених рішеннях, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття оскаржуваного рішення про анулювання позивачу свідоцтва платника єдиного податку.

Разом з тим, аналізуючи доводи обох сторін, суд відхиляє твердження позивача щодо протиправності нарахування йому відповідної пені в розмірі 22,56 грн., оскільки такі обставини не входять до предмета спору в цій справі та не підлягають перевірці судом при вирішенні цього спору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 про виключення ТОВ «НВП «Світло» з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного в цій справі податкового повідомлення-рішення.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Так, з аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.

Таким чином, установлення судом факту протиправності зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень зумовлює виникнення потреби в обтяженні цього або іншого суб`єкта обов`язком усунути всі спричинені рішенням негативні юридичні наслідки та повернути платника податку у первинне правове становище, котре існувало до моменту прийняття незаконного рішення, вчинивши дії з поновлення реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку, саме з дати анулювання відповідного свідоцтва.

При цьому, жодного впливу на дискреційні повноваження в даному випадку не має, та законодавством не встановлено фактичного обов`язку платника податків на звернення з певною заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру.

Разом з тим, право позивача підлягає захисту, відновленню та приведенню у стан, що існував до такого порушення з боку відповідача. Водночас, ані положеннями КАС України, ані положеннями податкового законодавства, не встановленні обмеження щодо можливості звернення з позовом до суду саме з такими вимогами. Такі вимоги, є не лише належними, а й дієвим способом захисту від протиправних дій відповідача.

Більш того, не зазначення про такий обов`язок у відповідному судовому рішенні може спричинити необхідність позивача повторно подати позов.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені ТОВ «НВП «Світло» у цій справі позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві відновити статус позивача як платника податку на спрощеній системі оподаткування третьої групи за ставкою 3% з 01.04.2019 та внести до реєстру платників податків єдиного податку відомості про нього як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 3%.

Отже, позовні вимоги ТОВ «НВП «Світло» підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Наразі слід виокремити, що частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Таким чином, з огляду на викладені приписи КАС України, керуючись наведеними концептуальними позиціями Європейського суду з прав людини, з урахуванням викладених судом висновків, слід акцентувати, що задоволення позовних вимог саме у спосіб, обраний позивачем, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 29.03.2019 № 319/26-15-12-02-19 про виключення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» з реєстру платників єдиного податку.

3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) відновити статус Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Світло» (адреса: 03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-В, ідентифікаційний код 03594342) як платника податку на спрощеній системі оподаткування третьої групи за ставкою 3% з 01.04.2019 та внести до реєстру платників податків єдиного податку відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Світло» як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 3%.

4. Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» (адреса: 03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-В, ідентифікаційний код 03594342) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) понесені ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Світло» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко