Справа № 120/2145/20-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2145/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

18 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2019, його звільнено з військової служби в запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 № 12-РС. 16.03.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На день виключення зі списків особового складу, Відповідачем не у повному обсязі проведено розрахунок грошового забезпечення, а саме не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. Крім того позивач зазначив, що Відповідачем також несвоєчасно виплачено компенсацію за речове майно.

Так, 22.04.2020 позивач звернувся із запитом до Військової частини НОМЕР_1 з метою отримання інформації щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018; щодо розміру нарахованої та виплаченої суми середнього заробітку за порушення строків розрахунку; щодо нарахованої та виплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Листом відповідача від 13.05.2020 № 350/135/1/1502/нс, позивачу, наведено обгрунтування та відмовлено у виплаті індексацію грошового забезпечення, виплаті середнього заробітку та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Також позивача повідомлено, що грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена 06.05.2019 на загальну суму 88184,60 грн. (сума виплати складає 13960,37 грн.).

Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльністьі Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2016 по 28.02.2018, включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2016 по 28.02.2018, включно, з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було. Також, заперечив правильність визначення базового місяця при нарахуванні індексації.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 12.06.2017, виданим управлінням персоналу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2019, позивача звільнено з військової служби в запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 № 12-РС. 16.03.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На день виключення зі списків особового складу відповідачем не було проведено виплати індексації грошового забезпечення. Крім того позивач зазначає, що відповідачем також несвоєчасно виплачено компенсацію за речове майно.

22.04.2020 року позивач звернувся із запитом до Військової частини НОМЕР_1 з метою надати інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018; щодо розміру нарахованої та виплаченої суми середнього заробітку; щодо нарахованої та виплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Листом відповідача від 13.05.2020 № 350/135/1/1502/нс позивачу відмовлено у виплаті індексацію грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Також позивача повідомлено, що грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена 06.05.2019 на загальну суму 88184,60 грн. (сума, яка виплачена позивачу складає 13960,37 грн.). Крім того відмовлено у виплаті середнього заробітку.

Отримавши відповідь про відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся із цим позовом до суду. При цьому, підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач пов`язує із несвоєчасною виплатою йому компенсації за невикористане речове майно та невиплатою індексації грошового забезпечення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення, а відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців не є підставою для її ненарахування. Крім того, з урахуванням п. 5 Порядку № 1078 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто січня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо бездіяльності або протиправності дій військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення у даній справі відсутній.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у ст.1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону №2011-ХІІ регламентовано, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до Преамбули до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно з ст. 1 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII регламентовано, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями ст. 2 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до норм ст. 4 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з нормами статті 6 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтями 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III визначено, що індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Положеннями абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 регламентовано, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби у в/ч НОМЕР_1 .

Натомість відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій тим, що відповідно до роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 за № 48/0/66-17, від 09.06.2016 за № 252/10/136-16, від 01.01.2016 № 248/3/9/1/2 та вказівкою директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 за № 248/1485, механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені посилання з огляду на те, що подібні роз`яснення мають суто інформаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не можуть змінювати нормативного регулювання правовідносин щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2005 року).

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

З огляду на зазначене слідує, що відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до довідок про отримане грошове забезпечення військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , позивач проходив військову службу та отримував грошове забезпечення у 2016 році з травня 2016, тоді як в межах позову останній просить суд визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

В силу викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що жодних протиправних дій в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 30.04.2016 не здійснювала, з огляду на те. що позивач у цей період службу не проходив.

Водночас, довідки про розмір грошового забезпечення позивача за 2018 рік встановлено, що у березні 2018 року відбулося підвищення окладу позивача.

Згідно з положеннями абз. 3 п. 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Враховуючи, що розмір підвищення доходів позивача у березні 2018 року перевищив суму індексації, індексація за цей місяць не підлягає нарахуванню.

Таким чином, враховуючи, що позивач у період з 01.01.2016 по 30.04.2016 військову службу не проходив, а в березні 2018 року відбулось підвищення окладу позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення позивачу підлягає нарахуванню та виплаті у період з 01 травня 2016 по 28 лютого 2018 року, включно, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, щодо вирішення позовної вимоги в частині індексації.

Крім того, колегія суддів погоджуючись з визначеним судом базовим місяцем - січень 2008 року, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач, у листі від 13.05.2020 року № 350/135/1/1502/пс, заперечуючи доводи позивача у застосуванні базового місяця індексації - 01 січня 20008 року, зазначив, що базовим місяцем для нарахування індексації має бути січень 2016 року, чим підтвердив наявність спору у сторін з приводу визначення такого базового місяця.

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки підвищення розміру додаткових видів грошового забезпечення не є підставою для зміни базового місяця індексації, та зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) затвердженого Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з положеннями п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Системний аналіз вищезазначеного дозволяє дійти висновку, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Згідно з положеннями п.13 постанови № 1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою апелянт пов`язує встановлення базового місяця індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.

З аналізу постанови Кабміну Міністрів України №1294 в період її дії з 01.01.2008 по 01.03.2018, слідує незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Таким чином, посилання відповідача на підвищення розміру грошового забезпечення в січні 2016 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №103 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів колегія суддів не бери уваги, оскільки вказаний нормативно - правовий акт не змінював оклади військовослужбовців.

Таким чином, з огляду на виникненням спору у сторін, ще до звернення позивача з позовом, щодо визначення базового місяця при проведенні індексації, колегія суддів вважає правомірним рішення суду першої інстанції в частині одночасного вирішення вимоги як щодо необхідності проведення такої індексації так і визначення базового місяця (січень 2008 року) при обрахуванні індексації.

Щодо відмови суду першої інстанції у стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні то колегія суддів не надає оцінки рішенню, в зазначеній частині, так як наведене судом обгрунтування щодо поспішності заявлення такої вимоги, не є предметом апеляційного перегляду.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.