Справа № 240/12563/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період служби із 1 до 21 січня 2005 року;
- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за період служби із 1 до 21 січня 2005 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в податковій міліції, а саме: в Управлінні ПМ ДПС у м.Києві. Після звільнення зі служби йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за період служби з 1 до 21 січня 2005 року, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства.
16 листопада 2020 року на адресу суду від позивача надійшла позовна заява з доданими документами та копія позовної заяви для надіслання на адресу відповідача.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
6 січня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.131), відповідно до змісту якої позивач проти доводів зазначених у відзиві заперечує та позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відмовлено ГУ ДФС у м.Києві у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.
Ухвалами Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року та від 25 січня 2021 року витребувано від ГУ ДПС у м.Києві та ГУ ДФС у м.Києві додаткові докази у справі.

27 січня 2021 року ГУ ДПС у м.Києві надіслало на ухвалу суду про витребування доказів заяву від 25 січня 2021 року вх. №4086/21, відповідно до якої зазначено, що ГУ ДФС у м.Києві фактично не ліквідовано, як наслідок, права та обов`язки остаточно не перейшли до ГУ ДПС у м.Києві. Крім того, у складі ГУ ДПС у м.Києві взагалі відсутній підрозділ податкової міліції, в якому працював ОСОБА_1

5 лютого 2021 року на адресу суду від ГУ ДФС у м.Києві надійшли витребувані ухвалою суду документи.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 15 лютого 2000 року до 29 березня 2005 року ОСОБА_1 проходив службу у податковій міліції, а саме: в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві, що підтверджується витягами з наказів ДПА у м.Києві від 02.03.2000 №108-о та від 29.03.2005 №97-о (а.с.80 та а.с.80 на звороті).

Наказом ДПА у м.Києві від 27.12.2004 №528-о ОСОБА_1 звільнено з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з незаконним відшкодуванням податку на додану вартість управління податкової міліції у м.Києві і зараховано у розпорядження ДПА у м.Києві (а.с.81).

Наказом ДПА у м.Києві від 28.01.2005 №17-в ОСОБА_1 надано невикористану частину чергової відпустки за 2004 рік із 10 по 21 січня 2005 року (а.с.81 на звороті), що також було встановлено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі №806/368/16.

Наказом ДПА у м.Києві від 29.03.2005 №97-о позивача звільнено з податкової міліції.

Позивач стверджує, що при звільненні ДПА у м.Києві не виплатила йому грошову компен сацію за невикористані дні чергової відпустки за період служби із 1 до 21 січня 2005 року, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 4 грудня 1990 року №509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року №1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Відповідно до пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Позивач звертався до суду із позовом щодо компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2005 рік (а.с. 9-12).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі №240/359/19, залишеним без змін Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові суди дійшли висновку, що у роботодавця були відсутні підстави для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на основну відпустку, періоду з 22 січня до 28 березня 2005 року, як наслідок грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (а.с. 15, 18).

Наказом Державної податкової адміністрації у м.Києві від 29 березня 2015 року №97-0 ОСОБА_1 звільнено з податкової міліції за статтею 64 пункту «є» (за порушення дисципліни), та згідно листа ГУ ДФС у м.Києві від 24 травня 2018 року №Б/26-15-04-02-12 при звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства та відомчих нормативних документів (а.с.82).

У матеріалах справи на підтвердження розрахунку із позивачем містяться: копія розрахункового листа за січень 2005 року (а.с.154), копія розрахункового листа за лютий 2005 року (а.с.153).

Під час розгляду справи №240/359/19 судами було встановлено, що позивач перебував у відпустці з 10 по 21 січня 2005 року (а.с. 15, 18).

Згідно розрахункових листів позивачу було виплачено 452,16 грн відпускних. Отже, позовні вимоги за період з 10 січня 2005 року до 21 січня 2005 року не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебував у відпустці та отримав відпускні.

Щодо періоду з 1 січня 2005 року до 10 січня 2005 року, у розрахункових листах не відображено виплату компенсації за невикористані дні відпустки за період з 1 січня до 10 січня 2005 року. Позивач не звертався до суду про ухвалення додаткового рішення у справі №240/359/19, а звернувся до суду із новим позовом.

Враховуючи наявність спору, суд доходить до висновку, що роботодавцем не вирішувалось питання щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня 2005 року до 10 січня 2005 року.

Розмір вказаної виплати не є предметом розгляду даної справи та позивачем не оспорюється. Предметом розгляду є бездіяльність щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня до 21 січня 2005 року.

У відзиві відповідач не навів обґрунтування щодо того чи вирішувалось питання щодо обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня до 21 січня 2005 року.

Отже, суд встановив, що компенсація за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня 2005 року до 10 січня 2005 року позивачу виплачена не була. У період з 10 січня до 21 січня 2005 року позивач перебував у відпустці, яка була оплачена, отже, позивач не має права на компенсацію невикористаної чергової відпустки за цей період, відповідно і позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. За період з 22 січня до 28 березня 2005 року судами було відмовлено у задоволенні позовних вимог про нарахування і виплату компенсації.

Враховуючи те, що питання щодо нарахування і виплати грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня до 10 січня 2005 року роботодавцем взагалі не вирішувалося і ніякого рішення з цього приводу не приймалося, суд вважає, що відповідачем не вичерпані дискреційні повноваження щодо вирішення питання про нарахування або ненарахування компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 1 січня до 10 січня 2005 року, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, їх розподіл, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ, 14116, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві щодо невирішення питання про нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період служби з 1 січня 2005 року до 10 січня 2005 року.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві вирішити питання щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період служби з 1 січня 2005 року до 10 січня 2005 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін