Справа № 300/1625/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Кафарський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1625/20 пров. № А/857/13800/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

представника відповідача: Корнутій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 300/1625/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

07.07.2020р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати п.2 Наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 04.06.2020р. №669 «Про притягнення. до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Національної поліції України ОСОБА_1 » та наказ Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області від 04.06.2020р. № 189 о/с «По особовому складу» про звільнення із служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ..

Крім того, позивач просив суд, поновити його на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з 04.06.2020р. та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні в розмірі 2793,56 грн.;

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Корнутій М.В. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

03.02.2021р. на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язки із лікуванням через вірус COVID-19.

При цьому, колегія суддів вважає зазначити, що апелянт не надав суду належних та допустимих доказів підтвердження захворювання на COVID-19.

ч.2 ст.313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.313 КАС України якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України у період з 16.03.2018р. - 04.06.2020р.

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №667 від 04.06.2020р. призначено службове розслідування у зв`язку із надходженням інформації щодо нетактовної поведінки працівників Івано-Франківського відділу поліції яка розміщена на офіційному сайті агенції новин «Galka.IF.UA»(а.с.118).

04.06.2020р. Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №688 лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Івано-Франківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області відсторонено від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування (а.с. 119).

Із змісту Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Івано-Франківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області який затверджений в.о. начальником Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Яцюком В. від 04.06.2020р. видно що в ході проведення службового розслідування встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився в порушенні вимог пп.1, 2, 3 п.1 ст.18, п.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», пп.1, 2, 3, 6, 7 п.3 ст.1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 10 п.1 розділу II, п.4 розділу III, пп.1, 2 п.2 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09.11.2016р.

Зокрема, 30.05.2020р. оперуповноважений відділу кримінальної поліції Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_1 заступив у слідчо-оперативну групу для несення служби. Близько 19.00 год. останній разом з іншим працівником поліції по вул. Бельведерська м. Івано-Франківськ припинили бійку двох осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та запросили їх до відділу поліції.

Із слів самого працівника поліції ОСОБА_1 видно, що останній під час спілкування з вказаними громадянами поводив себе толерантно. Однак, в один із моментів, коли ображали його та працівників поліції, він дозволив собі висловлюватись нецензурно. Проте, фізичну силу до вказаних осіб не застосовував. (а.с. 123)

Під час прослуховування аудіо-запису розмови капітана поліції ОСОБА_4 , лейтенанта поліції ОСОБА_1 із правопорушниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перегляду камер спостереження які розташовані біля чергової частини відділу поліції, дисциплінарна комісія встановила що працівники поліції з вказаними особами поводили себе зухвало, застосовували ненормативну лексику, принижували та погрожували останнім.

Крім того, капітан поліції ОСОБА_4 під час спілкування із громадянином ОСОБА_3 спричинив удар ладонею правої руки у область голови останньому, у той час як лейтенант поліції ОСОБА_1 стоїть осторонь не реагує на протиправні дії колеги по службі. (а.с. 123-130)

Так, лейтенант поліції ОСОБА_1 знав та усвідомлював неприпустимість своєї поведінки, однак зухвало знехтував нормами законодавства і вчинив дії, несумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського. Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При обранні виду дисциплінарного стягнення дисциплінарною комісія прийняла до уваги характеристику лейтенанта поліції ОСОБА_1 , досвід роботи. Проте, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що описані вище дії з врахуванням матеріалів службового розслідування, є такими, що підривають авторитет Національної поліції та довіру до нього, як носія влади, а також свідчать про низькі морально-ділові якості та особисту недисциплінованість останнього, що унеможливлює подальше виконання службових обов`язків.

Таким чином, враховуючи характер дисциплінарного проступку, ступінь вини працівника поліції, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що слід застосувати до лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби з Національної поліції України. (а.с. 129)

В п.2 Наказу Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області №669 від 04.06.2020р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Івано-Франківського ВП ГУНП» видно, що за вчинення дисциплінарного проступку в порушенні вимог пп.1,2,3 п.1 ст.18, п.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.1, пп.1, 2, 6 п.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.2 п.1 Розділу І, пп.1 п.1 Розділу II, п.3 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських» який затверджений наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016р. що виразилося у порушенні службової дисципліни старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено з Національної поліції України. (а.с. 130-131).

Із змісту витягу з Наказу Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області «По особовому складу» №189 о/с від 04.06.2020р. видно, що згідно п.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено із служби в поліції за пп.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби) лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. (а.с. 18).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

ч.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

В ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно- правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

В п.1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» видно, що особа, яка вступає на службу в поліцію складає Присягу на вірність українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по-батькові) усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Із змісту Правил етичної поведінки поліцейських які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1179 від 09.11.2016р. видно, що під час виконання службових обов`язків поліцейський зобов`язаний поводитись стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати, дотримуватись норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики, контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяти особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішення та службову поведінку. ( далі Правила № 1179)

В п.3 розділу 4 Правил № 1179 визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як в робочий так і не в робочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватись норм професійної етики.

Згідно ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну, відповідальність відповідно до закону.

ч.2 цієї ж статті визначено, що підстави га порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» від 15.03.2018р. № 2337-УІІІ (надалі - Дисциплінарний статут) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно дотримуватися його вимог.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

4) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

5) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

ст.11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

В ст.12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушені ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій що підривають авторитет поліції.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту дає підстави дійти висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту є обов`язком кожного поліцейського незалежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги, своєю поведінкою на службі останній зобов`язаний підтримувати високе звання поліцейського серед громадян, бути прикладом законослухняної та поваги до закону. До поліцейських, враховуючи надзвичайну суспільну важливість наданих ним державою владних повноважень щодо захисту прав і свобод громадян, з боку суспільства висуваються підвищенні вимоги стосовно моральних якостей, поведінки на службі, в сім`ї, побуті, в тому числі у вільний від роботи час. Учинок кожного поліцейського формує загальне ставлення до всієї правоохоронної системи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з матеріалів службового розслідування, копії відеофайлуVID-20200604-WA0001, копії аудіозапису видно, що висновки дисциплінарної комісії про нетактовну поведінку капітана ОСОБА_1 , який не реагував на протиправні дії колеги по службі ОСОБА_4 є обґрунтованими. Зокрема, вказані працівники поліції, застосовували нецензурну лайку, погрози та приниження до правопорушників.

В даному випадку лейтенант поліції ОСОБА_1 знав та усвідомлював неприпустимість своєї поведінки, однак вчинив дії несумісні з вимогами що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського. Своїми діями останній підриває авторитет органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення, а також така поведінка суперечить загальним принципам, встановлених для співробітників органів поліції.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, в порушенні вимог пп.1, 2, 3 п.1 ст.18, п.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», пп.1, 2, 3, 6, 7 п.3 ст.1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 10 п.1 розділу II, п.4 розділу III, пп.1, 2 п.2 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09.11.2016р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Оскільки позивач вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісний з подальшим проходженням служби, що виразилось у порушенні службової дисципліни, у недотриманні принципів діяльності поліції та вчинення дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійною-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції України.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена у рішенні Верховного Суду від 06.08.2020р. у справі № 824/1521/19-а.

Щодо доводів апелянта про те що суд першої інстанції допустив процесуальне порушення та не задовольнив його клопотання про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

ч.1 ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, ч.1 ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставин, що копія відеофайлуVID-20200604-WA0001 та копія аудіозапису є належними доказами та містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, суд першої інстанції прийняв до уваги письмові пояснення працівників поліції ОСОБА_6 ОСОБА_7 яких просив допитати апелянт, та в рішенні дав оцінку поясненням останніх.

Не приймає до уваги також колегія суддів доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дав правової оцінки факту визнання винним у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , що підтверджується Постановою Івано-Франківського міського суду від 07.09.2020р. у справі № 344/7052/20 виходячи з наступного.

В даній справі предметом спору є вчинення саме апелянтом дисциплінарного проступку, а не ОСОБА_2 вчинення адміністративного правопорушення, а тому заявлене клопотання суд першої інстанції обґрунтовано відхилив за безпідставністю.

Крім того, з системного аналізу вищевказаних норм видно, що працівник поліції зобов`язаний поводити себе ввічливо, тактовно, з дотримання вимог чинного законодавства навіть за будь-яких провокативних дій правопорушників.

Не приймає до уваги також колегія суддів доводи апелянта про те що суд першої інстанції прийняв до уваги аудіозапис та взяв на себе повноваження фахівця який володіє технічними навичками.

Із змісту ст.211 КАС України видно, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитись з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по сіті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відтворення аудіо- і відеозапису проводиться в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально обладнаному для цього.

Тобто, суд першої інстанції досліджуючи докази які містяться у матеріалах службового розслідування ухвалив рішення на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників процесу.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 300/1625/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

У зв`язку із перебуванням судді Матковської З.М. в період з 15.02.2021р. по 21.02.2021р. включно згідно наказу в.о. голови суду № 43-к/тм від 02.02.2021р. у відпустці, постанова в повному обсязі складена 22.02.2021р.