Справа № 160/13085/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
15 жовтня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена поштовим зв`язком позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи та інших категорій громадян, в якій позивач просить суд:
- визнати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи Дніпропетровської обласної адміністрації, викладене у Витягу з Протоколу засідання комісії від 30 жовтня 2014 року №89 в частині п.5 щодо зміни категорії потерпілого від Чорнобильскої катастрофи з 2Б на 3Б ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - протиправними та зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації розглянути питання щодо визначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу потерпілого від Чорнобильскої катастрофи категорії 2Б та підтвердити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус потерпілого від Чорнобильскої катастрофи категорії 2Б.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про статус та соціальний захист населення, яке постраждало від Чорнобильської катастрофи», Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, та зазначає про протиправність рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації, викладене у Витягу з Протоколу засідання комісії від 30 жовтня 2014 року №89 в частині п. 5 щодо зміни категорії потерпілого від Чорнобильської катастрофи з 2Б на 3Б, оскільки він постійно проживав зоні безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії до прийняття постанови про відселення, тож має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
Позивач, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, 18 листопада 2020 року направив на адресу суду заяву про поновлення пропущеного строку на звернення з позовною заявою.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04 лютого 2021 р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки за інформацією Максимовицької сільської ради ОСОБА_1 проживав в селі Королівка Поліського району Київської області з 18.09.1969 до листопада 1986 року та з 07.10.1988 до 14.03.1989 року (менше 2 років), чого недостатньо для того, щоб позивач був віднесений до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 2.
Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Королівка Поліського району Київської області, що підтверджується копією паспорта.
Дніпропетровською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, евакуйованого в 1986 році із зони відчуження, серії НОМЕР_2 , категорії 2.
30 жовтня 2014 року Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної адміністрації в зв`язку з недостатнім періодом проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення ОСОБА_1 було змінено категорію потерпілого від Чорнобильської катастрофи з 2Б на 3Б відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51.
Не погодившись із рішенням Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної адміністрації щодо зміни ОСОБА_1 категорії потерпілого від Чорнобильської катастрофи з 2Б на 3Б, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, їх соціальний захист та гарантії, визначені, зокрема, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Статтею 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Так, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:
1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;
2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;
5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;
6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.
Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:
1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;
2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;
3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;
4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до ст. 4 Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 15 Закону № 796-XII встановлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Таким чином, задля отримання відповідного статусу «особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зацікавлені особи повинні надати відповідним органам докази проживання на забруднених територіях.
Вищезазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року по справі №149/1573/18.
Відповідно до п. 4 та п. 10 «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20 січня 1997 року, потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.
Посвідчення видається потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки № 3 або № 4); особам, які постійно які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 5).
Так, судом встановлено, що згідно довідки Максимовицької сільської ради Польського району Київської області №1.10/158 від 23.10.2013 року ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_2 з 18.09.1969 року до листопада 1986 року та з 07.10.1988 року по 14.03.1989 року.
Крім того, листом Іванківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Київській області №2130 від 13.12.2013 підтверджується, що ОСОБА_1 був прописаний за адресою: АДРЕСА_2 з 18.09.1969 по 14.03.1989 року.
Постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів, які відносяться до зон відчуження.
Згідно вказаного Переліку населених пунктів, які відносяться до зон відчуження, село Королівка віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Згідно довідки Держадміністрації Київської області №10 від 09.11.1992 року, ОСОБА_1 проживав на території зони безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії у с. Королівка та така довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 3.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту постійного проживання на території зони безумовного (обов`язкового) відселення ОСОБА_1 саме до прийняття рішення про відселення - розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224 суду не надано.
Таким чином, висновки, викладені в рішенні Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної адміністрації щодо зміни ОСОБА_1 категорії потерпілого від Чорнобильської катастрофи з 2Б на 3Б є законними та обґрунтованими, враховуючи, що позивач не проживав на території зони безумовного (обов`язкового) відселення саме з моменту аварії до прийняття рішення про відселення - розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224, недостатній період проживання, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову, оскільки прийняте рішення відповідає частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивні вимоги зобов`язального характеру є похідними від визнання рішення протиправним, тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 249-250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко