Справа № 300/174/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. справа № 300/174/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 20.01.2021 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач), в якій просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії у зв`язку із втратою годувальника з 13.08.2020, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України "Про прокуратуру", скасувати рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії від 18.08.2020 №5 та зобов`язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 13.08.2020 пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України "Про прокуратуру".

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, який на момент смерті отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". ОСОБА_1 13.08.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення її із пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Відповідач повідомив позивача про відмову у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, з тих підстав, що перерахунок пенсії її померлого чоловіка проведений на виконання постанови Снятинського районного суду від 03.06.2016 у справі №351/731/16-а, а також через те, що розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» буде меншим за нарахований та одержуваний розмір пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач таку відмову вважає протиправною, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 263 КАС України.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.02.2021 (а.с. 29-33), згідно змісту якого, відповідач щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_2 було проведено перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Тернопільської області від 01.04.2016 №71 та на виконання постанови Снятинського районного суду від 03.06.2016 у справі №351/731/16-а. Також представник відповідача зазначив, що розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» буде меншим за нарахований та одержуваний розмір пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», таким чином відсутні правові підстави для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також 12.02.2021 позивачем подано відповідь на відзив, однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та позивач 01.06.1985 зареєстрували шлюб (а.с. 8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Снятинської міської ради Івано-Франківської області, виданої у вересні 2020, ОСОБА_1 похоронила свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; до дня смерті постійно проживала разом з ним, була на його утриманні (а.с. 13).

У зв`зку з наведеним, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальник, за результами розгляду якої прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 18.08.2020 №5 (а.с. 5-6).

Зі змісту вказаного рішення 18.08.2020 №5 вбачається, що підставою для відмови у переведені ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальник стало те, що ОСОБА_2 перерахунок пенсії проведений на виконання постанови Снятинського районного суду від 03.06.2016 у справі №351/731/16-а, а також те, що розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» буде меншим за нарахований та одержуваний розмір пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи таку відмову неправомірною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003).

Право на вибір пенсії передбачено нормою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, яка свідчить, що особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, з інвалідності, за втрати годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Непрацездатним членом сім`ї вважає, зокрема, дружина, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатним членом сім`ї вважається, зокрема, дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно із статтею 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини 19 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, який набрав чинності 15.07.2015, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.3 ч.1 та ч.3 ст.45 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8).

ОСОБА_3 колишній працівник органів прокуратури помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Дружина померлого, ОСОБА_1 , є пенсіонером по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Відтак, після смерті ОСОБА_3 у позивача виникло право на перехід з пенсії по інваліності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яким вона скористалась, подавши відповідну заяву у строк, встановлений Законом.

Рішенням про відмову в перерахунку пенсії від 18.08.2020 №5 позивачу відмовлено у такому переведенні, оскільки ОСОБА_2 перерахунок пенсії проведений на виконання постанови Снятинського районного суду від 03.06.2016 у справі №351/731/16-а, а також через те, що розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» буде меншим за нарахований та одержуваний розмір пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що померлому ОСОБА_2 пенсії була перерахована на підставі судового рішення як на підставу для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії є безпідставним, оскільки жодною нормою не передбачено позбавлення права на зміну виду пенсії залежно від способу нарахування пенсії годувальника. Закон не пов`язує таке право з певними умовами призначення пенсії.

Також не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо недоцільності переведення позивача на інший вид пенсії, що призведе до подальшого зменшення розміру пенсії, оскільки дана обставина не заперечує саме існування суб`єктивного права позивача на переведення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та не може перешкоджати у реалізації такого права за умови відповідного волевиявлення особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами (в тому числі і Законом України "Про прокуратуру").

Реалізація права на соціальний захист та неприпустимість обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень закріплений нормами Конституції України, відповідно до яких конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та проти Греції» та «Малама проти Греції». «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словачини»).

У даних правовідносинах легітимні сподівання позивача на отримання певного виду пенсії передбачені законодавством, тобто, є конкретними, отже, на них поширюється режим «існуючого майна».

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії по втраті годувальника з 13.08.2020, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України "Про прокуратуру".

Таким чином, рішення відповідача №5 від 18.08.2020 про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із втратою годувальника є протиправним та таким, що підлялагає скасуванню.

З урахуванням наведеного, з метою належного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 з 13.08.2020 пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України "Про прокуратуру".

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18).

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем квитанцією №0.0..1 від 20.01.2021 підтверджено сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Таким чином, слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії у зв`язку із втратою годувальника з 13.08.2020, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України «Про прокуратуру».

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №5 від 18.08.2020 про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) призначити та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) з 13.08.2020 пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 , передбаченого Законом України «Про прокуратуру».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Главач І.А.