Справа № 380/3308/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3308/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

представника позивача Зошія Ю.Й.,

представника відповідачів Могилевського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання наказу нечинним в частині,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 генера-майора ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення начальника зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення пониження в посаді (п. 8 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 14 наказу). Також просить стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13650,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в результаті перевірки технічного стану літаків встановлено недостачу 116 найменувань різних блоків до літаків МІГ-29. Відтак, наказом командира військової частини призначено службове розслідування. Позивач вважає, що при проведенні службового розслідування були порушені його права, оскільки таке розслідування проведено не повно та не всебічно, а при накладенні на нього дисциплінарного стягнення не було враховано обставин вчиненого правопорушення, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Стверджує, що при проведенні службового розслідування його не ознайомлювали з правами, які передбачені ст. ст. 59, 63 Конституції України, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Наголошує, що визначальною ознакою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення його вини у тому, що було здійснено крадіжку 160 блоків на літаках МІГ-29 під час несення ним служби патрульним по стоянці авіаційної техніки. При цьому, матеріалами службового розслідування не встановлено обставин, що саме дії ОСОБА_1 під час здійснення ним патрулювання призвели до крадіжки військового майна.

Службовим розслідуванням позивачу поставлено у провину невчасну доповідь про уже здійснену крадіжку. Вважає, що невчасна доповідь про події 26.02.2020 є вже наслідком вскриття люків та нестачі обладнання 4-х літаків МІГ-29, а не причиною та умовою такого вскриття літаків.

Звертає увагу, що чергування у військовій частині НОМЕР_2 організовано таким чином, що патрульні для несення служби по стоянці авіаційної техніки заступають з 9.00 год і несуть службу одноособово протягом 24-х годин до 9.00 год ранку наступного дня. Організація несення служби патрульним з охорони техніки, не забезпечувала можливості надійної охорони техніки, а відтак, саме організація охорони командиром військової частини НОМЕР_2 є виною неналежної охорони, що призвело до крадіжки.

Вважає, що при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення не враховувалася попередня поведінка військовослужбовця, а саме відсутність інших дисциплінарних стягнень, тривалість військової служби, а рівень знань про порядок служби взагалі не перевірявся. Більше того, матеріалами службового розслідування не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між невчасною доповіддю позивача і крадіжкою блоків літаків. Стверджує, що невчасна доповідь про події є наслідком, а не її причиною.

За наведених обставин вважає, що дисциплінарне стягнення, яке застосоване до ОСОБА_1 лише за факт невчасної доповіді у вигляді пониження по посаді є надмірним покаранням.

Представник відповідача-1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що при проведенні службового розслідування до позивача було доведено положення статті 63 Конституції України та роз`яснено, що він не несе відповідальності за відмову давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів коло, яких визначається законом; права та обов`язки осіб, що визначені в Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), підстави проведення службового розслідування, що підтверджується його підписом в бланку отримання пояснень від 27.03.2020 в матеріалах службового розслідування.

Покликаючись на висновки службового розслідування, представник відповідача-1 стверджує, що позивачем допущено неналежне виконання службових обов`язків патрульним стоянки авіаційної техніки у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності. Також за неналежне виконання службових обов`язків, не вжиття належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобіганню розкраданню військового майна, внаслідок чого було завдано шкоду державі, ОСОБА_1 притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Представник відповідача-1 вважає, що підстав до задоволення позовних вимог немає. Відповідач-2 відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 суду не подав.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 08.05.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 20.05.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

04.08.2020 задоволено клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду та поновлення цього строку. Визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 про скасування наказу та поновлено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

04.08.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідачів, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 50ад «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування по факту незадовільної організації зберігання авіаційної техніки, яка зберігається у військовій частині НОМЕР_2 , нестачі обладнання чотирьох літаків МиГ-29, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вскриттю люків та нестачу обладнання чотирьох літаків МиГ-29 та встановлення винних посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , ступеня їх вини.

За наслідками проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 18.03.2020 №7, відповідно до якого в ході проведеного службового розслідування встановлено, що 26.02.2020 близько 15.30 год капітаном ОСОБА_1 , який виконував обов`язки патрульного по стоянці авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 , під час обходу території було виявлено зірвані пломби та пошкодження технологічних люків на літаках МиГ-29 бортові №№ 01, 08, 37, 41.

Про вказаний факт капітан ОСОБА_1 лише о 16.30 год 27.02.2020 здійснив доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 . В свою чергу, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_4 доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 . З метою перевірки наявності блоків та агрегатів авіаційної техніки (за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 № 350/173/119/53пс) 28.02.2020 комісією військової частини НОМЕР_3 у кількості шість військовослужбовців під керівництвом начальника інженерно - авіаційної служби - заступника начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 було проведено повну перевірку зазначених літаків з оформленням актів технічного стану, актів огляду та прийняття під охорону та виявлено нестачу комплектуючих деталей. Загальна кількість викраденого майна становить 116 найменувань. Загальна вартість викраденого військового майна, враховуючи ступінь зносу та категорійність, попередньо становить 2 003 554, 38 грн.

На підставі акту службового розслідування від 18.03.2020 №7, командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування», відповідно до якого, зокрема, за неналежне виконання службових обов`язків патрульним стоянки авіаційної техніки начальником групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , порушення ним вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, а також не своєчасного надання доповіді про подію, що сталася під час несення служби командиру та черговому військової частини, начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у виді пониження в посаді (пункт 8 наказу) та за неналежне виконання ним службових обов`язків, не вжиття належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню військового майна, внаслідок чого було завдано шкоду державі, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019, начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб (пункт 14 наказу).

Не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення пониження в посаді (п. 8 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 14 наказу), позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Статутом керуються усі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Відповідно до статей 5 та 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 17 цього Статуту визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України усі військовослужбовці добового наряду повинні твердо знати, неухильно й сумлінно виконувати свої обов`язки, наполегливо домагаючись додержання розпорядку дня та правил внутрішнього порядку.

Без дозволу чергового частини військовослужбовці добового наряду не мають права припиняти чи передавати будь-кому виконання своїх обов`язків.

Про всі події, що сталися під час несення служби, а також обставини, які викликали зміни в порядку несення служби, військовослужбовці добового наряду повинні негайно доповідати черговому військової частини та своїм командирам (начальникам).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

У розумінні статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (частина п`ята статті 5 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до положень статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина 1 статті 85 Дисциплінарного статуту).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина 2 статті 85 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 3 статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з статтею 87 Дисциплінарного Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Відповідно до статті 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Положеннями статті 100 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що пониження в посаді військовослужбовців, пониження у військових званнях здійснюється за наказом того командира, якому надано право призначати на ці посади та присвоювати військові звання.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (ділі - Порядок № 608) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовців), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).

Згідно пункту 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

За приписами пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 50ад «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування по факту незадовільної організації зберігання авіаційної техніки, яка зберігається у військовій частині НОМЕР_2 , нестачі обладнання чотирьох літаків МиГ-29, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вскриттю люків та нестачу обладнання чотирьох літаків МиГ-29 та встановлення винних посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , ступеня їх вини.

Для проведення службового розслідування призначено комісію у складі: голова комісії начальник озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , члени комісії: начальник інженерно-авіаційної служби заступник начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , старший офіцер авіаційно-технічної служби озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 , офіцер відділення служби військ відділу безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 .

За наслідками проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 18.03.2020 №7, відповідно до якого в ході проведеного службового розслідування встановлено, що 26.02.2020 близько 15.30 год капітаном ОСОБА_1 , який виконував обов`язки патрульного по стоянці авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 , під час обходу території було виявлено зірвані пломби та пошкодження технологічних люків на літаках МиГ-29 бортові №№ 01, 08, 37, 41.

Про вказаний факт капітан ОСОБА_1 лише о 16.30 год 27.02.2020 здійснив доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 . В свою чергу, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_4 доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 . З метою перевірки наявності блоків та агрегатів авіаційної техніки (за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 № 350/173/119/53пс) 28.02.2020 комісією військової частини НОМЕР_3 у кількості шість військовослужбовців під керівництвом начальника інженерно - авіаційної служби - заступника начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 було проведено повну перевірку зазначених літаків з оформленням актів технічного стану, актів огляду та прийняття під охорону та виявлено нестачу комплектуючих деталей. Загальна кількість викраденого майна становить 116 найменувань. Загальна вартість викраденого військового майна, враховуючи ступінь зносу та категорійність, попередньо становить 2 003 554, 38 грн.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення згідно акту службового розслідування визначено:

- порушення в організації внутрішньої служби військової частини НОМЕР_2 щодо порядку охорони та зберігання військового майна;

- неналежний контроль, не прийняття дієвих та своєчасних заходів посадовими особами військової частини НОМЕР_2 щодо невідкладного усунення недоліків з питань організації служби військ у військовій частині НОМЕР_2 виявлених 21 січня 2020 року офіцером відділенням служби військ відділу безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 ;

- низька укомплектованість особовим складом військової частини НОМЕР_2 до несення патрульної служби на стоянці зберігання авіаційної техніки призначався один військовослужбовець, що не забезпечувало надійної охорони та оборони;

- відсутність засобів технічної охорони;

- використання не пристосованої території для стоянки зберігання авіаційної техніки (використовується територія ДП «ЛДАРЗ»), що не дає можливості належним чином та в повному обсязі обладнати місце зберігання авіаційної техніки згідно керівних документів. Окрім того, командування військової частини НОМЕР_2 ніяких дієвих заходів щодо врегулювання та вирішення вказаного питання не вживало;

- неналежне виконання службових обов`язків, зокрема, патрульним стоянки авіаційної техніки начальником групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_1 , порушення ним вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, а також не своєчасного надання доповіді про подію, що сталася під час несення служби командиру та черговому військової частини.

Як вбачається з оскаржуваного наказу та встановлено в судовому засіданні підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування про порушення ОСОБА_1 вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, а також не своєчасного надання доповіді про подію, що сталася під час несення служби командиру та черговому військової частини.

Отже, згідно спірного наказу позивачу інкриміновані порушення наступних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України:

ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою встановлено, що про все що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

ст. 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

ст. 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої, усі військовослужбовці добового наряду повинні твердо знати, неухильно й сумлінно виконувати свої обов`язки, наполегливо домагаючись додержання розпорядку дня та правил внутрішнього порядку. Без дозволу чергового частини військовослужбовці добового наряду не мають права припиняти чи передавати будь-кому виконання своїх обов`язків. Про всі події, що сталися під час несення служби, а також обставини, які викликали зміни в порядку несення служби, військовослужбовці добового наряду повинні негайно доповідати черговому військової частини та своїм командирам (начальникам).

Суд звертає увагу, що у спірному наказі відповідачем зазначено про порушення позивачем вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, однак відповідачем не наведено деталізації порушених службових обов`язків позивача, що визначають обсяг його завдань, доручених за посадою, тому в цій частині порушення носять загальний декларативний характер та не можуть слугувати підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Адже в іншій частині відповідачем конкретизовано порушення, а саме зазначено: «а також не своєчасного надання доповіді про подію, що сталася під час несення служби командиру та черговому військової частини».

З акту службового розслідування від 18.03.2020 №7 вбачається, що основу такого розслідування склали пояснення військовослужбовців, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Однак із самих пояснень слідує, що такі складені після складення акта службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу «Про результати службового розслідування», а саме: пояснення помічника начальника штабу ОСОБА_10 26.03.2020, пояснення начальника метеорологічної служби ОСОБА_11 27.03.2020, пояснення старшого авіаційного техніка ОСОБА_12 26.03.2020, пояснення начальника продовольчої та речової служби ОСОБА_13 26.03.2020, пояснення командира військової частини ОСОБА_4 27.03.2020, пояснення начальника складу пального та мастильних матеріалів ОСОБА_14 26.03.2020.

Пояснення начальника групи зберігання авіаційної техніки ОСОБА_1 складені 27.03.2020, тобто також після складення акту службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу.

Крім того, ряд пояснень, які увійшли у службове розслідування, складено без зазначення дати на таких поясненнях, а саме це пояснення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Важливо зауважити, що складання пояснень військовослужбовців після дати складення акту службового розслідування від 18.03.2020 № 7 та винесення оскаржуваного наказу від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування», а також складання пояснень без дати їх складання не могли бути покладені в основу службового розслідування від 18.03.2020 № 7 та відповідно оскаржуваного наказу від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування», оскільки це суперечить Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, яким зокрема визначено часові межі проведення службового розслідування, в тому числі визначено, що днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. Відтак після закінчення службового розслідування голова та члени комісії призначені для проведення цього розслідування не вправі були відбирати пояснення та складати такі.

Щодо пояснень, які увійшли у службове розслідування, складених без дати на таких поясненнях, то суд зазначає, що з таких відповідно неможливо встановити, коли такі пояснення відібрані та складені, відтак такі пояснення також не можуть бути покладені в основу службового розслідування.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведеного, суд констатує, що службове розслідування ґрунтується на поясненнях осіб, які фактично не були відібрані та складені у порядку, передбаченому законом, а тому його реалізація не може створювати правомірних наслідків, відображених у спірному наказі, зокрема щодо притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальностей.

Судом також встановлено, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України «Про призначення службового розслідування щодо неналежного виконання посадовими (службовими) особами військової частини НОМЕР_2 своїх функціональних обов`язків» від 29.02.2020 № 74ад, призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі авіаційних блоків літаків МиГ-29 у групі зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 (м. Львів).

За наслідками зазначеного проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 27.03.2020 № 3411.

Так, у ході судового розгляду судом встановлено, що за одним фактом нестачі авіаційних блоків літаків МиГ-29 у військовій частині НОМЕР_2 одночасно проводилося два службових розслідування, а саме військовою частиною НОМЕР_1 (на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 № 50ад) та Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України (на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 29.02.2020 № 74ад).

Відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608, встановлено, що одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається.

У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) про це письмово повідомляється заінтересований підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник), який у разі не завершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.

Слід зауважити, що в акті службового розслідування від 27.03.2020 № 3411, який затверджений командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України, в частині 2 «Опис обставин вчиненого порушення» комісією службового розслідування зазначено про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 № 50ад по зазначеному факту призначено службову перевірку (додаток 6). Із зазначеного висновується, що командувачу Повітряних Сил Збройних Сил України було відомо про призначення та відповідно і початок проведення службового розслідування за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 . Відтак, в силу положень пункту 15 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 608, командувач Повітряних Сил Збройних Сил України повинен був повідомити про призначення останнім службового розслідування за фактом нестачі авіаційних блоків літаків МиГ-29 у військовій частині НОМЕР_2 командира військової частини НОМЕР_1 , який в свою чергу повинен був скасувати призначене ним і не завершене на той час службове розслідування за фактом нестачі авіаційних блоків літаків МиГ-29 у військовій частині НОМЕР_2 для подальшого проведення такого розслідуванням Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України.

Резюмуючи вище наведене, суд зазначає наступне.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У свою чергу, суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак, зі встановлених обставин слідує, що оскаржений наказ в частині пункту 8 та пункту 14 є необґрунтованим, тобто винесеним без урахуванням усіх обставин, що мають значення для притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, що й зумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, тоді як відповідач всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення не довів, а відтак позов належить задовольнити повністю.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично ним не сплачувався, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на правову допомогу у розмірі 13650 грн, суд зазначає таке.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

Так, за змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано:

- договір про надання адвокатських послуг № 48/фіз від 29.03.2020, укладений між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Зошієм Юрієм Йосиповичем;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1022620 від 30.04.2020;

- обсяг послуг (детальний опис робіт) адвоката Зошій Ю.Й. наданих ОСОБА_1 за договором від 29.03.2020 №48/фіз про надання адвокатських послуг;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 37 від 30.04.2020;

Поряд з цим, ч.ч. 5, 6 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частиною 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (серед інших, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно із обсягом послуг (детальним описом робіт) адвокатом Зошієм Ю.Й. надано Данилюку В.С. наступні послуги за договором від 29.03.2020 № 48/фіз про надання адвокатських послуг:

- Витребування та аналіз доказів 500 грн;

- Написання позовної заяви та усіх заяв, клопотань, тощо 4500 грн;

- Ознайомлення із відзивами, запереченнями, заявами, клопотаннями тощо 1000 грн;

- Написання відзивів, заперечень, заяв, клопотань тощо 4000 грн;

- Участь у судових засіданнях у 1-й інстанції 3650 грн;

- Разом 13650 грн.

Відповідно до квитанції прибуткового касового ордера № 37 від 30.04.2020 ОСОБА_1 здійснено оплату за надання послуг за договором від 29.03.2020 № 48/фіз про надання адвокатських послуг адвокату Зошій Ю.Й. в розмірі 13650,00 грн.

Як вбачається із обсягу наданих послуг (детального опису робіт), дати складання такий не містить, поряд з цим такий поданий до суду разом із позовною заявою датованою 30.04.2020, тобто можна зробити висновок, що такий складений не пізніше 30.04.2020.

Суд зауважує, що у наданому суду обсязі послуг (детальному описі робіт) адвокатом наперед визначено деталізоване надання ним послуг у майбутньому.

Суд критично ставиться до такого обсягу послуг, адже в такому має місце дублювання послуг таких як написання заяв, клопотань, а саме:

- Написання позовної заяви та усіх заяв, клопотань, тощо 4500 грн;

- Написання відзивів, заперечень, заяв, клопотань тощо 4000 грн;

Більше того, адвокат Зошій Ю.Й. у описі послуг зазначає про написання відзивів, заперечень 4000 грн, при тому, що в цьому процесі є представником позивача і не може відповідно до приписів КАС України подавати такі процесуальні заяви як відзиви та заперечення, відповідно такі ним подані до суду не були.

Крім того, такі послуги як «витребування та аналіз доказів 500 грн», на переконання суду, є частиною етапу підготовки позовної заяви до суду, що є окремою самостійною послугою.

Щодо послуги «ознайомлення із відзивами, запереченнями, заявами, клопотаннями тощо 1000 грн», то суд констатує, що відповідачем до суду надано лише відзив, який був скерований і стороні позивача в силу приписів КАС України та матеріали службового розслідування, з якими представник позивача був ознайомлений ще до звернення з цим позовом до суду, що включається в етап підготовки позовної заяви до суду. Інших клопотань, заяв, заперечень відповідачами не надавалося, відтак представником позивача і не затрачалося часу на ознайомлення з таким.

З огляду на викладене, суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в розмірі 5650 грн. В задоволенні решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, 371, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання наказу нечинним в частині, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування» в частині застосування дисциплінарного стягнення до начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 у виді пониження в посаді.

Визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5650 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач-2: командир військової частини НОМЕР_1 генерал-майор ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2021 з урахуванням періоду перебування головуючої судді у щорічній основній відпустці з 13.02.2021 по 19.02.2021.

Суддя Сидор Н.Т.