Справа № 640/17974/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ № 640/17974/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної судової адміністрації України
провизнання протиправним та скасування наказів? зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Державної судової адміністрації України (надалі - відповідач або ДСА України), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України «Про проведення службового розслідування стосовно генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи»» № 206 від 29.04.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 161/к від 01.07.2020;

- поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Інформаційні судові системи»;

- стягнути з Державної судової адміністрації України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2020 по дату винесення рішення у справі.

В якості підстав позову позивач зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем не дотримано положень відповідного законодавства, а прийнятий наказ про звільнення позивача є необґрунтованим та протиправним. Зокрема, стверджує, що був позбавлений можливості ознайомитись належним чином з матеріалами службового розслідування та підготувати ґрунтовні зауваження і пояснення до акту службового розслідування, адже відповідач відмовив в задоволенні клопотання від 30.06.2020 про встановлення додаткових розумних строків, в той час як строк для ознайомлення із актом службового розслідування, який разом із додатками міститься в 4 томах на близько 1050 аркушах, тривав менше одного дня, а саме з 14 год. 05 хв. по 18 год. 00 хв. 30.06.2020. Зазначене, на думку позивача, свідчить про порушення його прав, передбачених абзацом 4 пункту 9 постанови КМУ від 13.06.2000 № 950. Також, звертає увагу суду, що відсторонення його від посади вчинено всупереч вимогам трудового законодавства та умовам укладеного контракту. Протиправність наказу № 206 від 29.04.2020 обґрунтовує, в тому числі, відсутністю в ньому таких підстав для відсторонення від виконання обов`язків, як: повідомлення про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності; складення протоколу про адміністративне корупційне правопорушення; вжиття заходів щодо виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції». Окрім того, примічає, що його відсторонення від виконання обов`язків за контрактом на час проведення перевірки не відповідає вимогам статті 29 Закону України «Про запобігання корупції», а саме в наказі не зазначено про наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів у розумінні вказаного Закону, який перешкоджав би виконанню трудових обов`язків за контрактом. Стосовно наказу № 161/к від 01.07.2020, акцентує увагу на тому, що при прийнятті рішення за результатами службового розслідування відповідачем не були враховані пояснення позивача, таким чином відповідач не забезпечив принцип об`єктивності та неупередженості при прийнятті рішення щодо звільнення позивача з займаної посади та порушив права позивача, передбачені Конституцією України, Цивільним кодексом України, Кодексом законів про працю України, постановою КМУ від 13.06.2000 № 950. Оскільки власне звільнення вважає протиправним, позивач також просить суд поновити його на попередній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України) передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; витребувано у Державної судової адміністрації України належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 ; повідомлено відповідача, що ним можуть бути подані до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву (відзив) та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому з позовними вимогами не погоджується та вважає, що для задоволення позову немає підстав. Повідомляє, що у ході проведення службового розслідування стосовно невиконання керівником підприємства ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього контрактом, в частині перевірки фактів, зазначених у службових записках, встановлено порушення умов контракту. Наголошує на тому, що прийняття рішень про проведення службового розслідування та покладення виконання обов`язків генерального директора на іншу особу є дискреційним повноваженням органом управління (ДСА України). Зауважує, що наказ № 161/к від 01.07.2020 прийнятий у зв`язку з порушенням позивачем умов контракту, що підтверджується матеріалами службового розслідування. Окрім того, відповідач стверджує, що постановою КМУ від 13.06.2000 № 950 не передбачено продовження чи встановлення додаткового терміну (часу) для ознайомлення з актом службового розслідування, а також з його додатками, у зв`язку із чим вважає клопотання позивача про встановлення додаткових строків затягуванням часу. Підкреслює, що кожне пояснення позивача розглянуте з порівнянням обставин виявлених проступків та повністю висвітлене в акті службового розслідування.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами конкурсного відбору наказом ДСА України від 28.05.2019 № 179/к ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та укладено контракт з генеральним директором підприємства від 28.05.2019 № 1/21-19.

Згідно з наказом від 30.05.2019 № 127-К позивач приступив до виконання обов`язків генерального директора підприємства з 30.05.2019.

В подальшому, службовими записками заступника голови ДСА України Чорнуцького С.П., начальника управління інформатизації та судової статистики Слоніцького О.Є. , радника голови ДСА Богданова Л.В. від 15.04.2020 № 15.2-46/20, від 24.04.2020 № 15.2-49/20 повідомлено голову ДСА України про систематичне невиконання керівником Державного підприємства «Інформаційні судові системи» покладених на нього обов`язків та запропоновано розглянути питання щодо розірвання з ним контракту.

Згідно із наказом від 29.04.2020 № 206 відповідачем ініційовано проведення службового розслідування стосовно генерального розслідування стосовно генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи».

Наказом відповідача від 01.07.2020 № 161/к ОСОБА_1 було звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та припинено дію контракту.

Вважаючи власне звільнення таким, що порушує права та законні інтереси, позивач звернувся до суду за їх захистом з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Державними, відповідно до Господарського кодексу України (далі альтернативно ГК України), є підприємства, що діють на основі державної власності.

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Особливості утворення і діяльності державного комерційного підприємства визначено у статтях 74-75 ГК України.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим органом.

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених ГК України та іншими законами.

Основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Фінансовий план підлягає затвердженню до 1 вересня року, що передує плановому, якщо інше не передбачено законом: підприємств, що є суб`єктами природних монополій, та підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, - Кабінетом Міністрів України; інших підприємств - органами, до сфери управління яких вони належать.

Органи, до сфери управління яких входять державні комерційні підприємства, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, до 1 вересня року, що передує планованому, зведені показники фінансових планів та фінансові плани у розрізі окремих державних комерційних підприємств, які входять до сфери їх управління.

Форма та методичні рекомендації по розробці фінансового плану затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.

Державні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов`язаних з їх діяльністю: амортизаційний фонд; фонд розвитку виробництва; фонд споживання (оплати праці); резервний фонд; інші фонди, передбачені статутом підприємства.

Порядок використання цих фондів визначається відповідно до затвердженого фінансового плану.

Розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог ГК України та інших законів.

Органи, до сфери управління яких відносяться державні комерційні підприємства, до 15 липня року, що передує плановому, надають Кабінету Міністрів України інформацію про обсяги перерахування прибутку державних комерційних підприємств для їх врахування при формуванні державного бюджету.

Управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Державної судової адміністрації України, у відповідності до приписів пункту 16 частини першої статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016

№ 1402-VIII, здійснює Державна судова адміністрація України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 затверджений Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (нижче - Порядок № 950).

Відповідно до Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування (особа, стосовно якої проводиться службове розслідування).

Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу.

Керівник органу, за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов`язкові для виконання доручення.

Членам комісії надається право: отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, інших працівників органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, усні чи письмові пояснення, консультації спеціалістів з питань службового розслідування; ознайомлюватися і вивчати з виїздом на місце відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати їх до матеріалів службового розслідування; отримувати та збирати згідно із законодавством інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від інших юридичних та фізичних осіб на підставі запиту керівника органу; використовувати за погодженням з особами, які опитуються (надають пояснення, консультації) з питань службового розслідування, аудіозасоби з метою фіксації їх пояснень та свідчень; вести протокол засідання комісії.

У разі відмови особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, надати пояснення члени комісії складають відповідний акт.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування; звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування.

За результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.

У разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення комісія подає керівникові органу пропозицію щодо надіслання акта службового розслідування до спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Члени комісії мають право викласти письмово свою окрему думку, яка додається до акта.

Акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд керівника органу з актом службового розслідування ознайомлюється особа, стосовно якої проведено службове розслідування.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повідомляється за день до ознайомлення із зазначеним актом.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може висловити свої зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або особа, стосовно якої проведено службове розслідування, не прибула у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомила комісію про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень.

Особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови особи підписати такий акт члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті.

Знімати копії з акта службового розслідування до подання його на розгляд керівника органу забороняється.

Акт службового розслідування на вимогу особи, стосовно якої проведено службове розслідування, повинен розглядатися в її присутності.

За результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено особою, стосовно якої проведено службове розслідування, згідно із законодавством.

Акт службового розслідування з відповідними документами зберігається в органі, яким проведено службове розслідування.

Копії акта службового розслідування надаються за рішенням керівника органу.

Відповідно до частини першої статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно із частиною першою статті 1471 цього ж Кодексу, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 цього ж Кодексу передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Серед інших для припинення трудового договору в пункті 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України зазначені підстави, передбачені контрактом.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Інформаційні судові системи» є державним комерційним підприємством, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Державної судової адміністрації України (уповноважений орган управління).

Наведене закріплене в статуті підприємства, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 26.11.2019 № 1142.

Управління підприємством здійснюється його генеральним директором, який підзвітний уповноваженому органу управління. Генеральний директор підприємства призначається на посаду та звільняється з посади керівником уповноваженого органу управління. З генеральним директором підприємства укладається контракт, у якому визнаються строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму, за погодженням сторін. Генеральний директор підприємства несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, що визначені статутом (пункти 52-54, 59 статуту).

Судом встановлено, що із позивачем укладений контракт від 28.05.2019 № 1/21-19, за умовами якого:

- керівник забезпечує складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства та подає його для затвердження органу управління майном, з яким укладено контракт (пункт 2.2);

- керівник подає в установленому порядку органу управління майном, з яким укладено контракт, квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності (пункт 2.3);

- керівник забезпечує виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства (пункт 2.4);

- керівник зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства згідно з додатком до контракту (пункт 2.5);

- керівник щокварталу подає органу управління майном, з яким укладено контракт, звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом, за встановленою формою. У разі невиконання передбачених контрактом показників керівник подає органу управління майном разом із звітом пояснення щодо причин їх невиконання (пункт 2.6);

- орган управління майном звільняє керівника в разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту (пункт 2.8).

В подальшому, на ім`я голови Державної судової адміністрації України надійшли службові записки від 15.04.2020 № 15.2-46/20 та від 24.04.2020 № 15.2-49/20 стосовно невиконання/систематичного невиконання керівником Державного підприємства «Інформаційні судові системи» обов`язків, покладених на нього контрактом.

У зв`язку із чим, відповідно до пункту 16 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», пунктів 60 та 61 статуту Державного підприємства «Інформаційні судові системи» вирішено провести службове розслідування стосовно генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» на предмет фактів неналежного виконання керівником службових обов`язків, що призвели до значної матеріальної шкоди підприємству та шкоди інтересам держави, про що прийнятий наказ від 29.04.2020 № 206 за підписом голови Державної судової адміністрації України З. Холоднюка.

Відповідно до змісту зазначеного наказу було утворено комісію з проведення службового розслідування у складі: заступника голови Державної судової адміністрації України, голови комісії Чорнуцького Сергія Петровича; начальника відділу аудиту Державної судової адміністрації України, заступника голови комісії Лещенка Олександра Петровича; начальника управління з питань персоналу Державної судової адміністрації України Дробинського Олега Віталійовича; в.о. начальника юридичного управління Державної судової адміністрації України Опанасюк Тетяни Іванівни; начальника управління інформатизації та судової статистики Державної судової адміністрації України Слоніцького Олександра Євгеновича; заступника начальника відділу аудиту Державної судової адміністрації України Орлової Оксани Петрівни.

Також, на період службового розслідування позивача відсторонено від виконання обов`язків генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та покладено виконання обов`язків на головного інженера підприєства ОСОБА_3 (пункт 5 наказу від 29.04.2020 № 206).

Факт ознайомлення із наказом відповідача від 29.04.2020 № 206 не заперечується ОСОБА_1 , про що зазначено в позовній заяві.

Наказами відповідача від 19.05.2020 № 229, від 28.05.2020 № 243, від 11.06.2020 № 262 продовжено строк службового розслідування спочатку до 29.05.2020 (у зв`язку з необхідністю отримання пояснень від посадових осіб Державного підприємства «Інформаційні судові системи»), в подальшому до 12.06.2020, 26.06.2020 (у зв`язку з тимчасовою втратою позивачем працездатності).

За результатами проведення службового розслідування стосовно позивача відповідачем складений акт від 22.06.2020 б/н, зі змісту якого вбачається наступне.

По-перше, при невиконанні фінансового плану підприємства за доходами, керівником було прийнято ряд неефективних управлінських рішень, які призвели до нераціонального використання коштів та майна, а також, непередбачених фінансовим планом витрат (зокрема проведення конференції, укладення договорів фінансового лізингу на придбання 10 автомобілів), що спричинило виникнення не лише кредиторської заборгованості за основною діяльністю підприємства, а й недоотримання прибутку Державним підприємством «Інформаційні судові системи».

Незабезпечення позивачем виконання затвердженого фінансового плану підприємства на 2019 рік є недотриманням вимог пункту 2.4 контракту від 28.05.2019 № 1/21-19, пункту 8.8.16 статуту Державного підприємства «Інформаційні судові системи», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26.11.2019 № 1142, статті 75 ГК України.

По-друге, договором від 21.12.2019 № 21/12-2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кріптол» та Державним підприємством «Інформаційні судові системи» передбачено проживання учасників конференції у кількості 80 чоловік на загальну суму 84799,68 грн., тобто вартість проживання однієї особи становила 1060,00 грн. з ПДВ.

Проте, згідно із наданими до перевірки службовими записками, на ім`я генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та наказів на відрядження працівників регіональних служб підтримки, для участі у конференції було направлено лише 63 особи.

Таким чином, вартість сплачена підприємством за проживання своїх працівників завищена на 18020,00 грн. ((80-63)х1060). Зазначене порушення призвело до неефективного використання коштів на загальну суму 18020,00 грн.

Окрім того, договором від 21.12.2019 № 21/12-2019-2, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кріптол» та Державним підприємством «Інформаційні судові системи», визначена загальна вартість послуг з організації харчування співробітників підприємства під час проведення конференції на тему «Підсумки та результати діяльності Державного підприємства «Інформаційні судові системи» у 2019 році. Стратегія розвитку підприємства на 2020 рік» в розмірі 198000,00 грн.

В програмі конференції було визначення проведення святкової вечері по завершенню конференції, яка і була фактично профінансована за договором із Товариством з обмеженою відповідальністю «Кріптол».

Водночас, витрати на обслуговування зазначеної конференції не були передбачені фінансовим планом підприємства на 2019 рік, що є порушенням вимог частини другої статті 75 ГК України.

По-третє, стосовно укладення договорів фінансового лізингу на придбання 10 автомобілів Renault Sandero важливо наголосити на тій обставині, що фінансовим планом підприємства на 2019 рік не передбачено придбання в лізинг автомобілів, а на підприємстві рахується значна сума кредиторської заборгованості.

Відтак, враховуючи значне невиконання показників фінансового плану, зокрема отримання фінансового результату від операційної діяльності лише на 54,9 %, здійснення не першочергових витрат, тобто взяття на себе фінансових зобов`язань за договорами фінансового лізингу свідчить про прийняті неефективні управлінські рішення позивача, що призвели до неефективного та нераціонального використання коштів у сумі 4839,10 тис. грн.

Зазначені порушення вказують на відсутність контролю за здійсненням фактичних витрат підприємства у відповідності до затверджених фінансових планів та вимог частини другої статті 75 ГК України, зокрема здійснення непередбачених фінансовими планами витрат за укладеними договорами фінансового лізингу та відволікання обігових коштів підприємства.

Зазначені дії позивача свідчать про порушення пункту 2.4 контракту від 28.05.2019 № 1/21-19.

По-четверте, у ході проведення службового розслідування досліджено дані бухгалтерського обліку та встановлено, що Державне підприємство «Інформаційні судові системи» несвоєчасно розраховується з Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софтлайн Мобільні Системи» за отримані послуги, що призвело до виникнення простроченої кредиторської заборгованості.

Додатково слід зауважити, що при формуванні фінансового плану на 2020 рік одним із джерел надходжень передбачалось бюджетне фінансування на створення Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Враховуючи, що у Державному бюджеті на 2020 рік не передбачені бюджетні призначення на відповідні цілі, відповідач неодноразово звертався до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо необхідності перегляду показників фінансового плану підприємства, оптимізації витрат підприємства, зокрема фонду оплати праці, шляхом перегляду штатного розпису підприємства з метою недопущення виникнення кредиторської заборгованості за договірними відносинами та з оплати праці працівникам.

Однак, підприємством зазначені звернення проігноровано, зміни до фінансового плану на 2020 рік не внесено, штатний розпис не переглянуто, заходів щодо оптимізації витрат не вжито.

По-п`яте, виявлені порушення наказу Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» та наказу Державного підприємства «Інформаційні судові системи» від 01.06.2018 № 88-ОД щодо порядку використання коштів підприємства, наданих на закордонні відрядження керівництва.

Зокрема, при виданні наказів про відрядження за кордон підприємством не видавались та не затверджувались технічні завдання на відрядження (в яких визначаються мета виїзду, завдання та очікувані результати відрядження, строк, умови перебування за кордоном (у разі поїздки за запрошенням подається його копія з перекладом).

Окрім того, позивачу та першому заступнику генерального директора підприємства ОСОБА_4 за час відрядження до м. Амстердам зайво відшкодовано витрат на відрядження без наявності підтверджуючих документів на загальну суму 16160,32 грн. (звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 09.12.2019 № 391 та № 390), в тому числі: ОСОБА_1 8080,16 грн., ОСОБА_4 8080,16 грн.

Також, звіти про використання коштів, виданих на відрядження до м. Амстердам (від 09.12.2019 № 391 та № 390) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подані до бухгалтерії 09.12.2019, тобто через 18 календарних днів після повернення з відрядження.

По-шосте, перевіркою встановлено, що на підприємстві відсутні первинні документи і відображення у бухгалтерському та податковому обліку про наявність будь-яких господарських операцій на підтвердження обґрунтування подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2019 року, яким зменшено податкове зобов`язання до сплати на суму 2065744,00 грн. (задекларовано лише 17499,00 грн.).

Таким чином, враховуючи реальні (вірні) суми податку на додану вартість (що обліковуються у бухгалтерському обліку), які необхідно було відобразити у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, та суми фактично перерахованого до бюджету податку, підприємством не задекларовано та, як наслідок, здійснено ухилення від сплати податку на додану вартість у сумі 1732480,00 грн.

По-сьоме, перевіркою своєчасності подання фінансової звітності підприємства за 2019 рік встановлено, що у порушення вимог Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419, фінансова звітність Державним підприємством «Інформаційні судові системи» за 2019 рік подана до Державної служби статистики України із запізненням.

Так, пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що датою подання фінансової звітності в єдиному електронному форматі вважається дата одержання електронного повідомлення про одержання центром збору фінансової звітності такої фінансової звітності.

Кінцевий термін подання форм фінансової звітності підприємства за 2019 рік встановлено 28.02.2020, фактично звітність подано 02.03.2020, що є порушенням вимог чинного законодавства стосовно подання статистичної звітності.

По-восьме, суцільною перевіркою подорожних листів легкових автомобілів Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , та Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , за період з 01.06.2019 по 30.04.2020 встановлено, що генеральний директор підприємства ОСОБА_1 з 10.03.2020 по 12.03.2020 (подорожні листи службового легкового автомобіля № 4240167, № 4240168 та № 4240169) та 09.10.2019 (подорожній лист службового легкового автомобіля № 4241080) використовував (був водієм) автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Правомірність використання зазначеного автомобіля з 10.03.2020 по 12.03.2020 підтверджується наказом підприємства «Про відрядження» від 06.03.2020 № 21-ВД за підписом генерального директора ОСОБА_1 Так, у пункті 1 наказу зазначено: «Відбуваю у службове відрядження до Східного апеляційного господарського суду (м. Харків) строком на 03 календарних дні з 10 березня по 12 березня 2020 року, на службовому автомобілі Audi A6, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , з метою участі у роботі круглого столу щодо обговорення подальших кроків побудови та впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) за підтримки Проекту та Програми USAID «Нове правосуддя»».

Документів, що підтверджують необхідність використання позивачем (як водієм) використання 09.10.2019 автомобіля на підприємстві відсутні. Проте, додатком до доповідної записки механіка відділу логістики та транспорту Державного підприємства «Інформаційні судові системи» Вишневого П.І. є повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, які сталася 09.10.2019 о 14 год. 10 хв. з автомобілем Audi A6, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_1 .

Стосовно використання службового автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , першим заступником генерального директора Олійником Т.І., останній пояснив, що користувався службовим транспортом виключно в межах виконання своїх службових обов`язків, передбачених статутом Державного підприємства «Інформаційні судові системи», посадовою інструкцією та іншими наказами підприємства, водночас перевіркою встановлено, що подорожні листи службового легкового автомобіля на першого заступника генерального директора не виписувались.

Таким чином, використання службових автомобілів генеральним директором Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та його першим заступником порушує вимоги наказу підприємства «Про закріплення службових автомобілів» від 05.12.2016 № 91/1-ОД (зі змінами) та свідчить про неефективні управлінські рішення, відсутність контролю та упорядкованості використання транспортних засобів.

По-дев`яте, у ході проведення службового розслідування встановлено, що фінансова звітність Державного підприємства «Інформаційні судові системи» за 2019 рік, зокрема Звіт про фінансові результати, не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства, який ведеться з використанням бухгалтерського програмного забезпечення « 1С: Підприємство 8», чим порушено вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73.

При формуванні фінансової звітності порушено принцип повного висвітлення, згідно з яким фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки операцій та подій, яка може вплинути на рішення, що приймаються на її основі.

Тобто, дані, відображені у фінансовій звітності підприємства за 2019 рік, є недостовірними та не відображають реальний фінансовий стан підприємства.

Таким чином, позивачем порушено вимоги пункту 2.3 контракту та пункту 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині неподання у повному обсязі фінансової звітності в установленому порядку органу управління майном (відповідачу).

По-десяте, документ під назвою «Аудиторський звіт за результатами аудиту поточного стану розробки та наявних функціональних можливостей прикладного програмного забезпечення, яке створювалось Адміністратором відповідно до договорів з побудови компонентів ЄСІТС у 2018-2019 роках», направлений до ДСА України листом за підписом першого заступника генерального директора Олійника Т.І. від 31.01.2020 № 573/1/10-00-20 не є результатом роботи робочої групи, створеної наказом генерального директора ОСОБА_1 від 08.11.2019 № 242-ОД, і не відповідає вимогам цього наказу.

Строки, визначені як наказом ДСА України від 07.11.2019 № 1096, так і наказом генерального директора ОСОБА_1 від 08.11.2019 № 242-ОД в частині підготовки аудиторського звіту були порушені, натомість позивачем належного контролю за виконанням вказаного вище завдання не здійснено.

Окрім того, актом службового розслідування тимчасово діючої комісії стосовно дій (бездіяльності) першого заступника генерального директора ОСОБА_4 та технічного директора ОСОБА_5 встановлено, що відсутність належного контролю з боку позивача призвела до безпідставного нарахування та сплати заробітної плати членам робочої групи з проведення аудиту, які фактично не приймали участі у вказаній роботі, за рахунок бюджетних коштів у розмірі 1362,50 тис. грн.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність належно оформленого аудиторського звіту, підприємством на проведення відповідного аудиту незаконно витрачено бюджетних коштів у загальній сумі 3505843,75 грн.

Також, у ході службового розслідування встановлено, що згідно з листами за підписом генерального директора ОСОБА_1 від 22.11.2019 № 5597/0/2 підприємство для виконання завдань, визначених наказом ДСА України від 07.11.2019 № 1096 «Про забезпечення створення і функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» у листопаді-грудні 2019 року просило у ДСА України виділення для оплати праці бюджетних асигнувань в сумі 2900,00 тис. грн. відповідно до «Плану використання коштів на 2019 рік», зі змінами, за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя».

Фактично, вказані в розрахунку працівники не займались розробкою ТЕО, а виконували роботи в рамках своїх посадових обов`язків по забезпеченню виконання договорів з ДСА України, територіальним управлінням ДСА та судами.

Слід зазначити, що кошти, які були отримані від ДСА України, теритріальних управлінь ДСА та судів для виплати заробітної плати працівникам підприємства були спрямовані на проведення корпоративних заходів на загальну суму 523,40 тис. грн. за договорами від 21.12.2019 № 21/12-2019, від 21.12.2019 № 21/12-2019-2, від 21.12.2019 № 21/12-2019-1, при цьому заробітна плата працівників була виплачена за рахунок бюджетних коштів, які були використані не за призначенням.

На момент проведення службового розслідування керівником робочої групи ОСОБА_4 не надано тексту техніко-економічного обґрунтування, на підприємстві матеріали щодо розробки ТЕО відсутні.

Документу, що підтверджує кінцевий результат сумарних підготовчих заходів та робіт щодо ТЕО з визначенням очікуваної вартості побудови Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та експлуатаційних витрат не розроблено та не надано на затвердження ДСА України, підтвердженням чого є відсутність відображення в програмному продукті «Megapolis.DocNet», що здійснює процес електронного документообігу та організації підприємства.

Бюджетні асигнування, які виділялись ДСА України для підготовки (розробки) ТЕО, було використано не за бюджетним призначенням, оскільки бюджетні грошові кошти були безпідставно розподілені на нецільову виплату заробітної плати співробітникам підприємства за роботи, які фактично не виконувались.

Такі дії керівника робочої групи ОСОБА_4 призвели до збитків, які заподіяні державі в результаті нецільового використання бюджетних коштів, отриманих від ДСА України виключно на підготовку (розробку) ТЕО у розмірі 2514,6 тис. грн.

Отже, в результаті відсутності контролю з боку позивача на момент службового розслідування не виконано завдання щодо розробки та надання до 01.03.2020 на затвердження ДСА України техніко-економічного обґрунтування побудови ЄСІТС.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність належно оформленого техніко-економічного обґрунтування та не підтвердження витрат на його розробку, підприємством незаконно витрачено бюджетних коштів на відповідні цілі в сумі 25146667,48 грн.

Стосовно виявлених порушень, описаних вище, позивачем надані наступні пояснення.

Зокрема, позивач стверджує, що фінансовий план на 2019 рік не був виконаний у зв`язку з відсутністю фінансування з боку Державної судової адміністрації України заходів, передбачених фінансовим планом, відмовою від підписання договорів деякими судовими установами та відповідно здійснення оплати за фактично надані послуги та відсутністю реального впливу на них з боку Державного підприємства «Інформаційні судові системи» за додержанням фінансової дисципліни.

Також, зауважує, що відповідач відмовився затвердити скоригований фінансовий план Державного підприємства «Інформаційні судові системи» на 2019 рік, який був наданий Державній судовій адміністрації України в установленому порядку, з метою приведення фінансових показників підприємства у фінансовому плані у відповідність до реальних фінансових показників дохідної та витратної частини діяльності підприємства. Значний внесок у невиконання дохідної частини діяльності підприємства відбувся у зв`язку з відміною ДСА України повідомлення про запуск ЄСІТС в дослідну експлуатацію та незатвердження в установленому порядку Положення про ЄСІТС, на підставі рішення ВРП України, що призвело до неможливості позивача надавати послуги по супроводженню та адмініструванню ЄСІТС, а також затвердження ДСА України наказом № 1906 нової концепції ЄСІТС, в якій передбачений інший порядок фінансування послуг по впровадженню та забезпеченню функціонування ЄСІТС.

Серед іншого, позивач підкреслює, що до нього не надходила інформація стосовно зайво сплачених коштів за проведення конференції, в тому числі за проживання у готелі, а на виробничих нарадах, на яких розглядалися питання результатів проведення конференції, питання про зайво сплачені кошти не озвучувались.

Окрім того, зазначає, що рішення про забезпечення працівників регіональної служби підтримки управління координації регіональних підрозділів департаменту координації регіональних підрозділів і підтримки робочих місць підприємства та укладання договору фінансового лізингу було прийнято після всебічного обговорення на щотижневих робочих нарадах та нарадах з керівниками регіональних служб підтримки підприємства, а також на підставі службової записи головного інженера підприємства ОСОБА_3 .

Своєю чергою, накопичення боргу за послуги зв`язку перед Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» та послуг відправки смс-повідомлень позивач пояснює невиконанням відповідачем, його територіальними управліннями, а також судами, які є замовниками послуг, фінансових зобов`язань перед Державним підприємством «Інформаційні судові системи» за фактично надані послуги, відмовою територіальних управлінь та судів від підписання договорів за послуги, які їм надаються Державним підприємством «Інформаційні судові системи» та оплати актів наданих послуг.

Проте, судом не беруться до уваги наведені аргументи ОСОБА_1 , які по одних питаннях зводяться до необізнаності щодо існуючої проблематики, решта вмотивована попереднім обговоренням прийнятих позивачем рішень на нарадах із підлеглими, оскільки відповідні обставини не звільняють позивача від обов`язків, взятих на себе внаслідок укладання контракту від 28.05.2019 № 1/21-19.

В частині наявності, на думку позивача, причинно-наслідкового зв`язку між виникненням простроченої кредиторської заборгованості Державного підприємства «Інформаційні судові системи» перед Публічним акціонерним товариством «Укртелеком», Товариством з обмеженою відповідальністю «Софтлайн Мобільні Системи» та накопиченням у територіальних управлінь та судів заборгованості перед Державним підприємством «Інформаційні судові системи», суд констатує, що для стягнення кредитором з боржника заборгованості передбачена як судова, так і досудова процедура, доказів проведення яких (процедур щодо вжиття заходів, направлених на стягнення заборгованості) позивачем не надано як під час викладення пояснень в рамках службового розслідування, так і під час розгляду даної справи в судовій інстанції. Окрім того, значна частина простроченої кредиторської заборгованості була сформована у 2019 році, коли фінансові зобов`язання перед Державним підприємством «Інформаційні судові системи» територіальними управліннями та судами виконувались повністю.

Відтак, аналіз змісту наданих позивачем пояснень свідчить, що останні не спростовують встановлених службовим розслідуванням порушень.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на позбавлення його можливості підготувати ґрунтовні зауваження та пояснення, оскільки ОСОБА_1 надавав пояснення в процесі проведення розслідування, яке тривало з 29.04.2020 по 22.06.2020 (з урахуванням наказів про продовження строків), відтак мав час на їх підготовку, а також був обізнаний в частині змісту досліджуваних порушень, адже отримував запити щодо надання пояснень з визначеним переліком питань.

В даному випадку, наказ № 206 від 29.04.2020 «Про проведення службового розслідування стосовно генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи»» виданий відповідачем за наявності підстав, з дотриманням встановленої процедури та в рамках повноважень, визначених чинним законодавством, відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання такого наказу протиправним та його скасування.

При цьому, за відсутності спростування з боку позивача допущених ним порушень, а також враховуючи, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відповідачем правомірно припинено дію контракту, підпунктом «а» пункту 5.3 розділу 5 якого прямо передбачені відповідні підстави для його розірвання, про що виданий оскаржуваний наказ від 01.07.2020 № 161/к, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Щодо вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, суд підкреслює, що вони (вимоги) є похідними від вимог про скасування наказу від 01.07.2020 № 161/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

А оскільки суд дійшов висновку щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення про звільнення позивача, останній не підлягає поновленню на посаді, відповідно відсутні підстави і для стягненням середнього заробітку за відсутності факту вимушеного прогулу, як наслідок, позовні вимоги у відповідній частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко