Справа № 300/3997/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. справа № 300/3997/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання незаконними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання незаконною відмови відповідача від 23.11.2020 за №3732-3588/В-02/8-0900/20 у включенні позивачу до страхового стажу періодів роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011 та зобов`язання відповідача з 07.09.2020 - з часу призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, включити до страхового стажу періоди роботи майстром капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при призначенні пенсії протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірні періоди його роботи.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням вказаних недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.02.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 96-101). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що позивач звернувся у Головне управління із письмовою заявою довільної форми (письмове звернення) від 04.11.2020 щодо неврахування до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи в ТзОВ «Максима». Позивачу було надіслано письмову відповідь Головного управління на письмове звернення у формі листа №3732-3588/В-02/8-0900/20 від 23.11.2020. Представник відповідача вказує на те, що оскільки заява встановленого зразка від ОСОБА_1 відсутня, то рішення про відмову щодо зарахування періодів роботи у ТзОВ «Максима» Головним управлінням не приймалося. Відтак, листом №3732-3588/В-02/8-0900/20 від 23.11.2020 позивачу роз`яснено причини незарахування вищезазначених періодів роботи до страхового стажу роботи, та, як наслідок, права позивача не порушені. Також наголошено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 11.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011, оскільки, у довідках про заробітну плату від 22.06.2020 за №135 та №136, які видані ТзОВ «Максима», відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації підтверджується відомостями про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи, наданих Пенсійним фондом Російської Федерації. Отже, у Головного управління відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу спірні періоди роботи позивачем майстром капітального ремонту свердловин у ТзОВ «Максима» з 07.09.2020. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.09.2020 структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначено пенсію на пільгових умовах за Списком №2.

При зверненні позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, останнім було надано відомість про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи, яка видана компетентним органом Пенсійного фонду Російської Федерації, в якому відображена інформація про сплату страхувальниками, розташованими на території Російської Федерації, страхових внесків за ОСОБА_1 , як застрахованої особи, починаючи з 01.01.2012.

Така ж інформація міститься в отриманому на запит територіального органу Пенсійного фонду України листі управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Усинську Республіки Комі від 09.06.2020 за №04-32/7498 (а.с. 20-21). Також в даному листі зазначено, що звітність за іноземних громадян і осіб без громадянства, тимчасово перебуваючих в Російській Федерації, в системі обов`язкового пенсійного страхування, надавалася починаючи із звітного періоду за І квартал 2012 року. Обов`язок по сплаті страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації за вказаних громадян, виникала у роботодавців з 01.01.2012.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні страхового стажу позивача при призначенні пенсії, в тому числі і пільгового, не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011. Вказане підтверджується листом від 23.11.2020 за №3732-3588/В-02/8-0900/20, в якому відповідач зазначив, що спіні періоди ОСОБА_1 не враховано до страхового стажу, оскільки в довідках про заробітну плату від 22.06.2020 за №135 та №136, які видані ТзОВ «Максима», відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Вважаючи таку відмову відповідача щодо незарахування страхового стажу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Наведені положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кореспондують приписам статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII.

Як судом встановлено, відповідачем при призначенні позивачу від 07.09.2020, не враховано до страхового стажу періоди роботи майстром капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011

Роботи, при цьому враховано до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2, зокрема, його періоди роботи майстром капітального ремонту свердловин на вказаному підприємстві з 01.01.2012 по 21.02.2012, з 21.03.2012 по 31.01.2014, з 01.03.2014 по 01.04.2014.

Таким чином, відповідачем не заперечується той факт, що робота позивача майстром капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» відноситься до переліку посад за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, суд встановив, що підставою не зарахування позивачу спірних періодів роботи до страхового стажу є відсутність у довідках про заробітну плату від 22.06.2020 за №135 та №136, які видані ТзОВ «Максима», інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Досліджуючи висновки відповідача, які стали причиною не зарахування позивачу спірних періодів роботи до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пунктів 3, 4 підпунктів 4.1, 4.3, 4.4 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Крім того, суд звертає увагу, що питання пенсійного забезпечення регулюються двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.

Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, із змісту наведених норм можна дійти висновку, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суду має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню до пільгового відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

Постановою Міністерства праці і соціального розвитку Російської Федерації від 10.10.2003 №69 затверджено Інструкцію заповнення трудових книжок.

Так, підпунктом 5.1 пункту 5 вказаної Інструкції передбачено, що запис про звільнення (припинення трудового договору) в трудовій книжці працівника провадиться в такому порядку: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (припинення трудового договору); в графі 3 робиться запис про причини звільнення (припинення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа, на підставі якого внесено запис - наказ (розпорядження) або інше рішення роботодавця, його дата і номер.

Згідно зі змістом пунктів 2, 45 Правил ведення і зберігання трудових книжок, виготовлення бланків трудової книжки і забезпечення ними роботодавців, затверджених Постановою Уряду Російської Федерації від 16.04.2003 №225 «Про трудові книжки», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність і трудовий стаж працівника. Відповідальність за організацію роботи з ведення, зберігання, обліку та видачі трудових книжок і вкладишів до них покладається на роботодавця. Відповідальність за ведення, зберігання, облік і видачу трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (Розпорядженням) роботодавця. За порушення встановленого цими Правилами порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність, встановлену законодавством Російської Федерації.

Наведені положення узгоджуються також і з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, а також приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.

Крім того, згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Крім того, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більше того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу, в даному випадку - ОСОБА_1 , за спірний період, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Так, судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у спірні періоди роботи з роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2012 працював на посаді майстра капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» (записи 26-37) (а.с. 9-11).

Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначенні пільгової пенсії позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, робота позивача на посаді майстра капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» у спірні періоди підтверджується копією довідки ТзОВ «Максима» №94 від 19.09.2018 (а.с. 12-13), копією довідки ТзОВ «Максима» №135 від 22.06.2020 (а.с. 14), копією довідки ТзОВ «Максима» №136 від 22.06.2020 (зв. ст. а.с. 14), копією довідки ТзОВ «Максима» №137 від 22.06.2020 (а.с. 15).

Окремо суд звертає увагу, що позивач у прохальній частині позову просить зарахувати йому, серед іншого період роботи з 04.04.2011 по 31.12.2011, при цьому, як уже встановлено судом, згідно записів трудової книжки і уточнюючих довідок, позивач працював у ТзОВ «Максима», в тому числі, з 04.04.2011 по 21.02.2012. Вказане суд вважає опискою при складенні позовної заяви позивачем.

Крім того, суд відмічає, що внаслідок відсутності у пенсійного органу відомостей про застраховану особу (позивача), тобто сплати страхових внесків, на що посилається відповідач у листі від 23.11.2020 за №3732-3588/В-02/8-0900/20 та відзиві, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в ТзОВ «Максима» на посаді майстра капітального ремонту свердловин, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пільгової до страхового стажу періодів роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2011 на посаді майстра капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима».

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Так, щодо доводів відповідача про те, що оскільки заява встановленого зразка від ОСОБА_1 відсутня, то рішення про відмову щодо зарахування періодів роботи у ТзОВ «Максима» Головним управлінням не приймалося, суд зазначає наступне.

Згідно заяви позивача від 04.11.2020, останній просив надати роз`яснення про причини неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи та просив переглянути рішення про неврахування таких періодів.

Позивачу відповідачем надіслано письмову відповідь Головного управління на письмове звернення у формі листа №3732-3588/В-02/8-0900/20 від 23.11.2020, в якому пенсійний орган вказав, що при обчисленні страхового стажу позивача при призначенні пенсії, в тому числі і пільгового, не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 31.12.2011.

Однак, як уже встановлено судом, такі дії відповідача щодо неврахування спірних періодів є протиправними, при цьому вони є протиправними саме на момент призначення пенсії, тобто права позивача порушені з 07.09.2020.

Таким чином, суд вважає, що ефективним засобом (способом) захисту позивача в даному випадку буде зобов`язання відповідача з 07.09.2020 (часу призначення пенсії за віком на пільгових умовах) включити до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи майстром капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2011.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частинами 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2011 є протиправними, не відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовні вимоги є частково обґрунтованими та, як наслідок, позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 630,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання незаконними дій та зобов`язання до їх вчинення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2011.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з 07.09.2020 - з часу призначення пенсії за віком на пільгових умовах, включити до страхового стажу періоди роботи майстром капітального ремонту свердловин в ТзОВ «Максима» з 15.02.2004 по 30.04.2005, з 15.06.2006 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 11.04.2009, з 06.05.2009 по 10.03.2010, з 18.03.2010 по 12.02.2011, з 04.04.2011 по 21.02.2011.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.