Справа № 360/4793/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4793/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом адвоката Кривошея Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 08 грудня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Кривошея Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС України у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви заявлено вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17 серпня 2020 року № Ф-122850-55.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 вересня 2018 року отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 . Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05 листопада 2018 року. Після призначення пенсії за віком позивач договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з відповідачем не укладав. Однак, незважаючи на те, що позивач отримав статус пенсіонера за віком ГУ ДПС у Луганській області сформувала оскаржувану вимогу.

З посиланням на положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункт 5 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 як пенсіонер за віком, що отримуює відповідну пенсію, не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 806/1575/16.

Ухвалою від 14 грудня 2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 41-43).

Представником позивача 28 грудня 2020 року подано заяву про усунення недоліків (арк. спр. 45-47).

Ухвалою від 30 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного без повідомлення сторін; поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду з цим позовом; встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву; витребувано від ГУ ДПС у Луганській області додаткові докази (арк. спр. 35-36).

Ухвалою від 16 січня 2021 року відмовлено ГУ ДПС у Луганській області в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву (арк. спр. 96-97, 98-99).

Від представника ГУ ДПС у Луганській області 25 січня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення вимог позивача з таких підстав (арк. спр. 104-110).

ОСОБА_1 востаннє зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05 листопада 2018 року, як платник єдиного внеску перебуває на обліку в Новопсковській ДПІ Старобільського управління Головного управління ДПС у Луганській області. Згідно з ідентифікаційними даними інформаційної системи ДПС «Податковий блок» ОСОБА_1 з 29 жовтня 1999 року по теперішній час зареєстрований як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме судовий експерт.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI базою нарахування єдиного внеску для осіб, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Відповідач зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, не звільнений від обов`язку сплати за себе єдиного внеску у зв`язку з отриманням пенсії за віком. З системного аналізу пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 слідує, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, якщо вони отримують пенсію за віком, можуть самостійно визначать для себе базу нарахування єдиного внеску, але це не звільняє їх від визначення суми нарахування та сплати єдиного внеску у розмірі більшому за розмір мінімального страхового внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Заборгованість позивача, визначена в оскаржуваній вимозі, складається з несплачених сум по єдиному соціальному внеску по коду класифікації доходів бюджету 71040000 «єдиний внесок для фізичних осіб підприємців у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність». Вищезазначена заборгованість виникла в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) єдиного внеску після інвентаризації та встановлення невідповідності нарахувань в ІКП, а саме відсутність нарахувань по єдиному внеску особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, за 2017 рік у сумі 8448,00 грн, за 2018 рік у сумі 9828,72 грн та за 1 квартал 2019 року у сумі 1836,12 грн на загальну суму 20112,84 грн. З урахуванням переплати в 1263,78 грн, станом на 31 липня 2020 року ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 18849,06 грн.

Від представника позивача 02 лютого 2020 року надійшла відповідь на відзив, в якій додатково до зазначених у позовній заяві обставин вказано, що аналізуючи положення Закону № 2464-VI, Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 (далі - Порядок № 1162), слід дійти до висновку, що фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Законом № 2464-VI не передбачається порядку обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Також аналіз пунктів 1, 2 розділу III Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійного взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою. Однак, позивач не подавав заяви за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу, а контролюючий орган 18 березня 2019 року самостійно встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000. Такі дії відповідача не узгоджуються з нормами Порядку № 1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску, тому не дають відповідачу права нараховувати позивачу єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (арк. спр. 124-134).

Відповідач правом подання заперечень не скористався.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у період з 28.03.2006 по 27.02.2012, з 19.02.2016 по 02.08.2017, з 05.11.2018 до тепер зареєстрований як фізична особа-підприємець, місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_1 , вид економічної діяльності: 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність (арк. спр. 166, 167).

Позивач здійснює діяльність судового експерта, що підтверджено копією свідоцтва від 31 липня 2015 року № 133, відомостями з реєстру атестованих судових експертів та карткою атестованого судового експерта (арк. спр. 162-164).

Згідно з ідентифікаційними даними, наявними в ГУ ДПС у Луганській області, позивач з 19 лютого 2016 року зареєстрований платником єдиного податку; з 06 листопада 2018 року зареєстрований платником єдиного внеску, як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування; з 18 березня 2019 року встановлено ознаку незалежної професійної діяльності; з 10 вересня 2018 року отримує пенсію за віком (арк. спр. 115-117).

Факт отримання позивачем пенсії за віком з 10 вересня 2018 року також підтверджений копіями трудової книжки позивача від 16 липня 1975 року та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (арк. спр. 17-20, 29).

З ІКП позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 судом встановлено, що 01 липня 2019 року ГУ ДПС у Луганській області збільшено позивачу щоквартальні нарахування по ЄСВ на підставі доповідної записки від 27 травня 2019 року № 1649/12-32-55-06 на суму 20112,84 грн; станом на 01 липня 2019 року за позивачем облікована переплата в сумі 1263,78 грн; 01 липня 2019 року відповідачем збільшено недоїмку на 18849,06 грн (арк. спр. 114).

У доповідній записці від 27 травня 2019 року № 1649/12-32-55-06 вказано, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в ГУДФС у Луганській області, Старобільське управління, Старобільська ДПІ (Новопсковський район) з 05.11.2018 як фізична особа-підприємець, а також є особою, яка займається незалежною професійною діяльністю (судовий експерт) з 29.10.1999. При проведенні інвентаризації в ІКП 71040000 встановлено невідповідність нарахувань, а саме: відсутність нарахувань по ЄСВ за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, за 2018 рік - 9828,72 грн та 1 квартал 2019 року - 1836,12 грн, як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю. Таким чином необхідно донарахувати єдиний соціальний внесок у сумі 20112,84 грн (арк. спр. 119-121).

ГУ ДПС у Луганській області станом на 31 липня 2020 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 серпня 2020 року № Ф-122850-55, в якій зазначено, що сума боргу позивача становить 18849,06 грн, у тому числі, недоїмка - 18849,06 грн (арк. спр. 8).

Згідно з відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення, позивачем вказану вимогу отримано 21 серпня 2020 року (арк. спр. 118).

Позивачем до ДПС України подано скаргу від 31 серпня 2020 року на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 серпня 2020 року № Ф-122850-55, за результатами розгляду якої отримано рішення від 30 жовтня 2020 року № 31355/6/99-00-06-03-01-06 з відмовою в задоволенні скарги (арк. спр. 9-10, 12-14).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - збільшення контролюючим органом недоїмки позивачу)).

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абзац другий частини першої статті 5 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя);

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:

члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню;

особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною третьою статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок № 1162, який є нормативно-правовим актом у розумінні частини третьої статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).

З системного аналізу вищевикладених правових норм слідує, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому, Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Аналіз положень Порядку № 1162 свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок № 1162 не передбачає.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом у рішенні від 02 вересня 2019 року в зразковій справі № 520/3939/19, яке залишено без змін за постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як фізична особа-підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування, із заявою за формою 1-ЄСВ про взяття на облік платників єдиного внеску як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, до контролюючого органу не звертався. Відповідно, суд дійшов висновку, що позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску у розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить до висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску за 2017-2018 роки та І квартал 2019 року в загальній сумі 20112,84 грн, що, з урахуванням переплати позивача по ЄСВ в сумі 1263,78 грн, призвело до збільшення 01 липня 2019 року недоїмки позивача на 18849,06 грн.

Також суд зазначає, що системний аналіз вищенаведених правових норм свідчить, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони отримують пенсію за віком, можуть бути платниками єдиного внеску за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що передбачає собою укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 05 листопада 2018 року у справі № 806/2169/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 806/1503/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 817/1241/16.

За матеріалами справи позивач з 10 вересня 2018 року отримує пенсію за віком, тому в розумінні частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, допустимим доказом чого є відповідний договір.

ГУ ДПС у Луганській області не надано суду договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки відповідачем до матеріалів справи не надано допустимих доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд дійшов висновку, що починаючи з вересня 2018 року позивач не є платником єдиного внеску, що виключає обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Твердженням відповідача, що положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не поширювалися на платників єдиного внеску, визначених пунктом 5 частини першої статті 4 цього Закону, тому позивач як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, у період з 2017-2020 років не звільнявся від сплати єдиного внеску, а міг тільки самостійно визначити для себе базу нарахування єдиного внеску, суд не надає правової оцінки та не враховує при розгляді справи, оскільки, як встановлено судом, відповідач безпідставно встановив позивачу, який перебуває на обліку як платник єдиного внеску, що визначений пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, - фізична особа-підприємець, ознаки незалежної професійної діяльності.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що вимога ГУ ДПС у Луганській області від 17 серпня 2020 року № Ф-122850-55 на загальну суму 18849,06 грн не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією про сплату судового збору (арк. спр. 7).

Оскільки позов підлягає задоволенню, судові витрати у розмірі 840,80 грн суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Луганській області, яким допущено порушення прав платника податків.

Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з ГУ ДПС у Луганській області на користь позивача понесені ним судові витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 41280,00 грн (арк. спр. 5).

У клопотанні про приєднання доказів представником позивача вказано, що у зв`язку з підготовкою та поданням відповіді на відзив, позивачем понесені додаткові витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 10230,00 грн (арк. спр. 145-146).

У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Луганській області зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат є завищеним, оскільки дана категорія справ є поширеною, судова практика сформована судами, тому аналіз правових підстав, підготовка позовної заяви не потребують значної витрати часу, застосування спеціальних професійних навиків з правових питань. Таким чином, сума судових витрат на правничу допомогу не відповідає ознакам співмірності, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України.

На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано копії таких документів: договору про надання правничої (правової) допомоги від 01 грудня 2020 року, протоколу погодження договірної ціни від 01 грудня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 04 грудня 2020 року № 04/12, акта приймання-передачі наданих послуг від 04 грудня 2020 року, звіту про надані послуги від 04 грудня 2020 року, звіту про надані послуги (детальний опис) від 27 січня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 29 січня 2021 року, звіту про надані послуги від 29 січня 2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 29 січня 2021 року № 01/29 (арк. спр. 30-32, 33, 35, 36, 37, 135-136, 147, 148, 149).

Дослідженням договору від 01 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнтом) та адвокатським бюро «КРИВОШЕЙ І ПАРТНЕРИ», встановлено, що:

Клієнт доручає, а адвокатське бюро за винагороду (гонорар) бере на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу (правову) допомогу з питань захисту інтересів Клієнта, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (пункт 1.1);

факт надання правничої (правової) допомоги оформлюється сторонами шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі наданих послуг (пункт 1.2);

адвокатське бюро зобов`язується представляти інтереси Клієнта в будь-яких судах системи судоустрою України (підпункт 2 пункту 2.1);

вартість послуг по даному Договору може визначатися цим договором та/або протоколом погодження договірної ціни. Протокол погодження договірної ціни у разі його підписання складає невід`ємну частину Договору та є додатком № 1 до даного Договору (пункт 4.1);

оплата проводиться авансовано або по факту надання послуг, шляхом готівкового або безготівкового розрахунку згідно з цим Договором або Протоколом погодження договірної ціни (пункт 4.3);

порядок обчислення гонорару здійснюється як у фіксованому розмірі, так і погодинною оплатою (пункт 4.5);

за результатами надання юридичної допомоги складається акт приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами. Акт надається Клієнту особисто або надсилається електронним зв`язком чи поштою. На письмову вимогу Клієнта та за попереднього узгодження Сторонами, адвокатське бюро може надавати звіт про надані послуги, в яких буде вказано перелік наданих послуг (пункт 4.6).

З протоколу погодження договірної ціни слідує, що обчислення гонорару здійснюється з погодинною оплатою та визначили вартість послуг у валюті - євро, зокрема: юридичне консультування - 150,00 євро за 1 год., підготовка проекту позовної заяви - 150,00 євро за 1 год., підготовка інших процесуальних документів (заяви, клопотання, письмові пояснення) та інших листів - від 100,00 до 300,00 євро.

Згідно з актами приймання передачі наданих послуг від 04 грудня 2020 року та від 29 січня 2021 року позивачу надано такі послуги: юридичне консультування, вартість якого складає 5160,00 грн, підготовка проекту позовної заяви - 36120,00 грн, підготовка відповіді на відзив - 10230,00 грн. Клієнт прийняв надані послуги в повному обсязі, жодних претензій сторони одна до одної не мають.

Відомості, вказані в цих актах, підтверджені також звітами про надані послуги від 04 грудня 2019 року та від 29 січня 2021 року.

Квитанціями до прибуткового касового ордера № 04/12 від 04 грудня 2020 року та від 29 січня 2021 року підтверджено сплату позивачем 41280,00 грн та 10230,00 грн відповідно.

Згідно зі звітами про надані послуги від 27 січня 2021 року та від 29 січня 2021 року на юридичне консультування витрачено 1 год., на оформлення проекту позовної заяви витрачено 6 год, всього 7 год; на підготовку та складання відповіді на відзив витрачено всього 10 год.

З огляду на викладене суд вважає, що вищеописаними доказами підтверджено, що адвокатом надано відповідні послуги, а позивачем понесено за них витрати на правничу допомогу по даній справі в загальній сумі 51510,00 грн.

Однак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з того, що справа є справою не значної складності, дана категорія справ є поширеною, в якій існує усталена судова практика, суд погоджується з твердженнями відповідача, що аналіз правових підстав, підготовка позовної заяви не потребують від адвоката значної витрати часу, застосування спеціальних професійних навиків з правових питань. Також під час вирішення цього питання суд зважає на ціну позову, яка у порівнянні з витратами позивача на правничу допомогу, є майже втричі меншою.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями ГУ ДПС у Луганській області, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу не відповідає ознакам співмірності, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України, та вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Луганській області на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн, що, на думку суду, є співмірною сумою для даної справи.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Кривошея Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: 93401, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код за ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області від 17 серпня 2020 року № Ф-122850-55, якою ОСОБА_1 визначено суму боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18849,06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова