Справа № 120/3870/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

22 лютого 2021 р. Справа № 120/3870/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивачка) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що з огляду на не проведення відповідачем з нею повного розрахунку в день звільнення, вона звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 15.03.2019 по 19.05.2020. Разом із тим, листом №350/118/2038/пс від 02.07.2020 відповідачем відмовлено позивачці в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову, зокрема зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. А тому, у законодавстві, яке регулює проходження військової служби гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідного часу.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, встановив, що позивачка проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на всіх видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №122 від 22.03.2018 (по особовому складу) лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера відділення аналізу та узагальнення інформації командно - розвідувального центру Повітряних Сил Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за станом здоров"я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №82 від 02.05.2018 позивачку з 04.05.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату м. Вінниці.

При звільненні з позивачкою не був проведений розрахунок в повному обсязі, а саме не була виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно.

Кошти в рахунок зазначеної компенсації надійшли на картковий рахунок позивачки лише 31.07.2018 року. При цьому з суми виплачених коштів було утримано 16032,29 грн податку.

У зв`язку з тим, що відповідачем грошову компенсацію за неотримане речове майно виплачено не в день звільнення, позивачка звернулась до військової частини з заявою про здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 року по 31.07.2018 року. Проте, відповідачем було відмовлено в такій виплаті.

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 по 31.07.2018.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №0240/2930/18-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.05.2018 року по 31.07.2018 року, викладеної у листі від 10.08.2018 року № 350/118/1976/пс. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 36608 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04.05.2018 року по 31.07.2018 року.

Станом на час подання до суду позову в даній справі зазначене рішення суду від 04.10.2018 року виконано в повному обсязі. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 по 31.07.2018 року.

Також, у зв`язку з тим, що відповідачем при виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно утримано податок у сумі 16032,29 грн., 09.08.2018 позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення утриманих коштів на її картковий рахунок. 27.08.2018 року відповідачем надано відповідь про відмову в поверненні коштів.

За відновленням свого порушеного права позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь вказаної суми коштів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2018 у справі №0240/3024/18-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації суми податків з доходів фізичних осіб в сумі 16032,29 грн. утриманих з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію суми податків з доходів фізичних осіб в сумі 16032,29 грн., утриманих з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.

15.03.2019 на виконання вказаного рішення суду відповідач перерахував на картковий рахунок позивачки кошти в сумі 16032,29 грн.

24.03.2019 року позивачка звернулась до військової частини НОМЕР_1 з заявою про здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 року по 15.03.2019 року. Проте, 08.04.2019 року відповідачем було надано відповідь про відмову у виплаті.

За відновленням свого порушеного права позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку з час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 по 15.03.2019.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі № 120/1454/19-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано відмову, яка відображена в листі військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2019 року № 350/118/816/пс, в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.2018 року по 15.03.2019 року протиправною. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 року по 15.03.2019 року в сумі 94432 грн.

26.12.2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про надання інформації щодо нарахування та виплати їй індексації її доходів протягом 2015-2018 років, на що отримала лист відповідача про відмову в задоволенні її звернення, яка мотивована відсутністю механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

27.01.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом про оскарження такої відмови відповідача.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 120/306/20-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 04.05.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за час проходження військової служби у Збройних Силах України в період з 01.01.2016 року по 04.05.2018 року.

На виконання вказаного рішення 20.05.2020 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 кошти в сумі 4435,66 грн.

16.06.2020 позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила провести нарахування та виплату їй середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 11.12.2019 по 19.05.2020.

При цьому, як зазначає позивач в позовній заяві, нею було помилково вказано дату початку періоду - 11.12.2019, а правильною є дата 15.03.2019.

Листом від 03.07.2020 № 350/118/2038/пс відповідач відмовив позивачці у виплаті вказаної компенсації, посилаючись на відсутність правових підстав для цього.

Позивачка вважає протиправною відмову відповідача в нарахуванні та виплаті їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2019 по 19.05.2020, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абз. 1 пункту 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як свідчать встановлені судом в даній справі фактичні обставини, позивачку виключено зі списків особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Відповідачем перераховано відповідні кошти на картковий рахунок позивачки лише 20.05.2020 року, при тому, що позивачку було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 04.05.2018 року.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання судових рішень відповідачем сплачено позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 по 15.03.2019.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати індексації грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Разом з тим, це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування в спірних правовідносинах норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби військовослужбовців.

Суд, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, та зауважує, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі № 806/1899/17, від 31.05.2018 року у справі № 823/1023/16 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Таким чином, системний аналіз спеціального законодавства та положень Кодексу законів про працю України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України, тому суд такі відхиляє.

Оскільки індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день її виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку.

При цьому, суд враховує, що за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивачка має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, а на відповідача слід покласти відповідальність, що передбачена статтею 117 КЗпП України.

У контексті спірної ситуації у даній справі позивачка просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку, тобто з 15.03.2019 року по 19.05.2020 року.

З цього приводу суд зазначає про відсутності спору між сторонами щодо розміру належних позивачці сум при звільненні з військової служби, оскільки позиція позивача полягає саме у відмові виплати середнього заробітку в порядку статей 116, 117 Кодексу законів про працю України за відсутності відповідного спору про розмір невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення з вини відповідача.

Таким чином, у даній справі суд, встановивши право позивачки на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказує на протиправність дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2019 року по 19.05.2020 року.

У зв`язку з цим, суд також вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 15.03.2019 року по 19.05.2020 року, оскільки такий обов`язок відповідача передбачений ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини та норми законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а інших витрат пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2019 року по 19.05.2020 року, викладену в листі від 02.07.2020 №350/118/2038/пс.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2019 року по 19.05.2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна