Справа № 640/13581/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ № 640/13581/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Декант»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Декант» (адреса: 04073, м. Київ, провулок Балтійський, буд. 23, ідентифікаційний код 39347392) (далі по тексту - ТОВ «Декант», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ідентифікаційний код 39439980) (надалі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 24.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 65118 грн. за платежем податку на прибуток, з яких: 52094 грн. основний платіж, 13024 грн. штрафні санкції, а також № 2 від 24.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 60294 грн. за платежем податку на додану вартість, з яких: 48235 грн. основний платіж, 12059 грн. штрафні санкції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2020, 08.08.2020 та 09.11.2020 здійснено виклик свідка ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у судові засідання 06.08.2020, 01.10.2020 та 03.12.2020 відповідно.

03.12.2020 зважаючи на клопотання позивача про розгляд справи без його участі та неявку представника відповідача у судове засідання судом прийнято рішення про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем безпідставно зроблено висновок про нереальність господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сістем Лайн» (далі - ТОВ «Сістем Лайн») та, як наслідок, прийнято протиправні податкові повідомлення рішення про збільшення суми податкового зобов`язання у розмірі 65118,00 грн. з податку на прибуток та з податку на додану вартість на суму 60294,00 грн. Позивач вказав, що відповідачем не враховано, по-перше, наявність договорів на надання певних послуг та поставку товару, по-друге, наявність відповідних документів на виконання таких договорів та зв`язку понесених витрат з господарською діяльністю підприємства, зокрема, видаткових накладних та інших додаткових документів, які передують підписанню цих накладних в підтвердження конкретних обсягів, змісту товару, по-третє, наявність у ЄДРПН податкових накладних.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив, вказав, що реальність здійснення господарських операцій ТОВ «Декант» належним чином документально не доведена, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, таким чином, відсутні підстави для декларування податкової звітності по операціях з придбання товарів у ТОВ «Сістем Лайн» за відповідний період, що підтверджується письмовими директора ТОВ «Сістем Лайн» ОСОБА_1 щодо нездійснення повноважень директора, фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що відповідачем не доведено нереальності господарських операцій, не спростовано докази, надані позивачем на підтвердження реальності операцій, безпідставно зроблено посилання на наявність кримінального провадження, виявленого з описової частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2017 по справі № 757/37564/17-к. Позивач також вказав, що відповідачем необґрунтовано у чому полягає невідповідність первинних документів вимогам законодавства та протиправно залучено пояснення ОСОБА_1 як доказ у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.03.2019 ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку ТОВ «Декант» (ідентифікаційний код 39347392) у взаємовідносинах з ТОВ «Сістем Лайн» (ідентифікаційний код 39807280) за лютий, березень 2016 року з показників декларацій з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств у відповідності до наказу начальника ГУ ДФС у м. Києві від 20.03.2019 № 3524 на підставі п.п. 78.1.4., п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За результатами проведеної перевірки був складений акт від 05.04.2019 № 246/26-15-14-02-02/39347392, яким встановлено порушення з боку ТОВ «Декант» (позивача) вимог:

п. 44.1, п. 44,6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього у сумі 48235,00 грн., у тому числі за лютий 2016 року у сумі 7651 грн., за березень 2016 року у сумі 40584,00 грн.;

п.п. 14.1.13, п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України та п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, в результаті чого встановлено заниження ТОВ «Декант» податку на прибуток за 2016 рік на суму 52094,00 грн.

10.04.2019 позивачем подано заперечення на акт перевірки від 05.04.2019 № 246/26-15-14-02-02/39347392.

Листом від 19.04.2019 № 74074/10/26-15-14-02-02 ГУ ДФС у м. Києві позивача повідомлено про залишення заперечення без задоволення, а акту перевірки без змін.

На підставі акту перевірки контролюючим органом було складено податкові повідомлення-рішення № 2 від 24.04.2019 та № 2 від 24.04.2019, якими збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі:

65118,00 грн. за платежем податку на прибуток, з яких: 52094,00 грн. основний платіж, 13059,00 грн. штрафні санкції;

60294,00 грн. за платежем податку на додану вартість, з яких: 48235,00 грн. основний платіж, 12059 грн. штрафні санкції.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, вказаними у акті, позивачем подано скаргу до ДФС України від 11.05.2019, що відповідно до рішення від 01.07.2019 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (нижче - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділом ІІІ ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

У відповідності до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 185.1 ст. 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у чому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, встановлені обов`язкові реквізити для первинних документів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З врахуванням цього судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Судом з наданих документів встановлено, що між ТОВ «Декант» та ТОВ «Сістем Лайн» укладено договір від 12.02.2016 № 12/02, у відповідності до якого ТОВ «Сістем Лайн» передає на умовах договору, а ТОВ «Декант» приймає товарно-матеріальні цінності в кількості, а асортименті та за ціною вказаною у видатковій накладній на кожну партію (поставку) товару, які є невід`ємними частинами цього договору.

У відповідності до умов договору ТОВ «Сістем Лайн» та ТОВ «Декант» виписано видаткові накладні:

№ ДК-0000003 від 15.02.2016 про поставку товару на суму 116664,00 грн., в тому числі ПДВ 19444,00 грн., на підставі якої складено товаро-транспортну накладну № ДК 0000003 від 15.02.2016;

№ ДК-0000005 від 10.03.2016 про поставку товару на суму 172745,04 грн., в тому числі ПДВ 28790,84 грн., на підставі якої складено товаро-транспортну накладну № ДК 0000005 від 10.03.2016.

На підставі зазначених операцій ТОВ «Сістем Лайн» виписано на користь ТОВ «Декант» податкові накладні № 141502 від 15.02.2016 на суму 11664,00 грн., з них ПДВ 19444,00 грн. та № 31003 від 10.03.2016 на суму 172745,04 грн., в тому числі ПДВ 28790,84 грн.

При цьому судом враховано правосуб`єктність сторін на час проведення спірних господарських операцій, зокрема, контрагент позивача ТОВ «Сістем Лайн» був належним учасником господарських правовідносин та був платником ПДВ (свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 28.01.2019, тобто після проведення господарських операцій із позивачем у перевіряємому періоді).

Основним видом діяльності ТОВ «Сістем Лайн» є неспеціалізована оптова торгівля (46.90) та інші: діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (46.17); діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (46.19); оптова торгівля фруктами й овочами (46.31); неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (46.39); роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах (47.75).

Сукупність наведених вище документів, досліджених під час розгляду справи підтверджує факт поставки позивачу товарів його контрагентом - ТОВ «Сістем Лайн» та не дає підстав для сумніву щодо реальності її вчинення.

Відповідачем, в цьому контексті, не надано належних та допустимих доказів які б спростовували виконання спірних операцій.

Відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), одним із критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних управлінських функцій є те, що воно має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «Булвес АД проти Болгарії» (заява №3991/03, §70).

Так, ЄСПЛ вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників.

Лише встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або факту його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з правовими позиціями викладеними у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі №21-47а10 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.11.2012 року у справі №2а-8203/11/1470.

Отже, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, станом на момент розгляду справи відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та згідно акту перевірки ТОВ «Сістем Лайн» зареєстроване як юридична особа, не перебуває в процесі припинення, перебуває на податковому обліку, вид діяльності за КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, перебуває на загальній системі оподаткування.

Таким чином, на момент здійснення господарських операцій та складення згаданих вище первинних документів контрагенти позивача мали статус платників податків та були зареєстровані як юридичні особи у встановленому законодавством порядку.

У свою чергу, відповідач зазначає щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Сістем Лайн», посилаючись, зокрема, на порушення кримінальних справ за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України щодо ТОВ «Сістем Лайн». Під час перевірки було враховано пояснення громадянина ОСОБА_1 щодо непричетності до діяльності ТОВ «Сістем Лайн» на посаді директора у період з 04.08.2015 по 22.03.2016.

Так з наданої відповідачем копії пояснення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) від 24.05.2017 вбачається, зокрема, що останній у січні 2015 року втратив паспорт, ТОВ «Сістем Лайн» (ідентифікаційний код 39807280) не створював, статутний фонд не формував, мети здійснювати будь-яку господарську не мав, будь-які документи по фінансово господарській діяльності не підготовлював, не оформляв, не роздруковував та не підписував.

Зокрема, в Акті та відзиві на позов відповідача зазначено наступне: - відносно ТОВ «Систем Лайн» - до Єдиного реєстру судових рішень внесено ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року по матеріалам досудового розслідування внесеного за № 0000121 від 14 червня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3. ст. 212 Кримінального кодексу України. Витяг: «Органом досудового розслідування встановлено, що підприємства з ознаками «фіктивності», серед яких ТОВ «Сістем Лайн» (код 39807280) створені з метою надання послуг з мінімізації податкових зобов`язань, які підлягають сплаті в бюджет, тобто своїми діями в період 2015-2016 р.р. сприяли умисному ухиленню від сплати податків реально діючим суб`єктом господарювання…».

Щодо поданого відповідачем до суду протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 24.05.2017 суд, зазначає таке.

Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України (скорочено - КПК України).

У частині першій статті 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Суд звертає увагу відповідача, що посилаючись на інформацію, отриману в межах кримінального провадження, належним доказом в даному випадку може бути вирок суду щодо посадових осіб позивача, чи контрагента, що набрали законної сили, щодо вчинення ними кримінальних правопорушень, пов`язаних з фіктивним підприємництвом чи ухиленням від сплати податків, тощо. Проте, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем таких доказів не надано.

Сам по собі факт того, що контрагент позивача фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом протиправного формування витрат чи податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 809/1139/17 та від 26.06.2018 у справі №808/2360/17.

Натомість, у відповідності до приписів частини першої статті 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

У зв`язку із чим, з метою з`ясування обставин справи, судом викликано у судові засідання 06.08.2020, 01.10.2020 та 03.12.2020 у якості свідка ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), як засновника та директора ТОВ «Сістем Лайн».

Однак слід примітити, що викликаний судом свідок у жодне судове засідання не з`явився.

Відтак наявний у справі відповідний протокол допиту свідка суд не приймає до уваги як належний доказ в розумінні ст. 73 КАС України.

З огляду на викладене, вбачається висновок, що відповідачем не доведено нереальності здійснення господарських операцій товариства з ТОВ «Сістем Лайн». При цьому відзначені Контролюючим органом в мотивування своєї позиції є припущеннями, які не доведено належними доказами.

Відсутність доведення факту правопорушення та неналежна оцінка міжгосподарських відносин призвела до невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

З огляду на недоведеність відповідачем існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені ТОВ «Сістем Лайн» підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення позивача права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками купівлі товару за договором від 12.02.2016 № 12/02 у такого постачальника.

Враховуючи викладене, відповідачем не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави, також не подав жодних доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, які підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, оскільки контролюючим органом не надано жодних доказів в підтвердження прямої участі позивача у зловживаннях, пов`язаних з несплатою податків чи будь-яких вказівок на його обізнаність про такі порушення, суд вважає, що у спірних правовідносинах порушено справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Оскілки відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних повідомлень-рішень, суд вважає, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Декант» - задовільнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 2 від 24.04.2019 та № 2 від 24.04.2019.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ідентифікаційний код 39439980) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Декант» (адреса: 04073, м. Київ, провулок Балтійський, буд. 23, ідентифікаційний код 39347392) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд м. Києва.

Суддя К.С. Пащенко