Справа № 440/2823/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 440/2823/20

адміністративне провадження № К/9901/4799/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Данилевич Н.А.,

суддів: Мацедонської В.Е., Кашпур О.В.

перевірив касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі №440/2823/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 12.02.2021).

02 червня 2020 року позивач звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про:

- визнання протиправною бездіяльності ГТУЮ у Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі 13349,14 грн;

- зобов`язання ГТУЮ у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 13349,14 грн;

- стягнення з ГТУЮ у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з огляду на факт невиплати вихідної допомоги при звільненні по день винесення рішення у справі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі 13349,14 грн.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 13349,14 грн (тринадцять тисяч триста сорок дев`ять гривень чотирнадцять копійок) з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оскаржуючи судові рішення, розглянуті судом за правилами спрощеного провадження, відповідач зазначає, що касаційна скарга ним подана з підстав, викладених у п.3 ч.4 статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), а також, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження скаржник жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Наведені скаржником в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи, зводяться до наведення окремих цитат з постанов Верховного Суду, переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, колегія суддів вказує, що доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо застосування положень статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VII відносно виплати вихідної допомоги у разі звільнення державного службовця не відповідають дійсності.

Так, у постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року по справі №440/1613/20 зазначено, що приймаючи наказ від 23 грудня 2019 року №1785/к «Про звільнення працівників» в частині звільнення з посади ОСОБА_2 , ГТУЮ у Полтавській області вказало на пункт 1 статті 40 КЗпП, звільнення на підставі якого гарантує працівнику право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини 1 статті 44 КЗпП. Суд вказав, що у період з 25.09.2019 по 13.02.2020 нормами частини четвертої статті 87 Закону № 889-VIII не було врегульовано питання виплати вихідної допомоги державним службовцям, державна служба яких припинялася у зв`язку з ліквідацією державного органу на підставі пункту 1-1 частини першої Закону № 889-VIII. Проте, виходячи із принципу верховенства Конституції і прямої дії її норм (складових принципу верховенства права; стаття 8 Конституції) до цих правовідносин у спірний період обґрунтованим є застосування загального регулювання трудових відносин, що здійснюється КЗпП України.

Таким чином, оскаржуючи судові рішення, скаржник у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , не підлягають касаційному оскарженню.

Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Північно- Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Північно- Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіН.А. Данилевич В.Е. Мацедонська О.В. Кашпур