Справа № 817/1578/17
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
за наслідками провадження за нововиявленими обставинами
18 лютого 2021 року м. Рівне №817/1578/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 (залишив залу судового засідання під час перебування судді у надачій кімнаті по вирішенню питання щодо відводу), відповідача: представник Сінельніченко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
доОперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України
про визнання бездіяльності і дій протиправними, стягнення коштів,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 ОСОБА_1 відмовлено повністю в позові до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними дій щодо виведення поза штат (розпорядження) ОСОБА_1 в результаті проведення організаційного заходу до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі та про стягнення грошового забезпечення та грошової надбавки за таємність за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі з урахуванням винагороди, відповідно до займаної посади старшого офіцера відділу напрямків управління виплат територіальної оборони управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по день виключення зі списків особового складу частини.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі № 817/1578/17 - без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2018 та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.01.2019, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №817/1578/17.

05.04.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, до яких відніс відповіді Генерального штабу Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 на його запити.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019, постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №817/1578/17, залишено без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі №817/1578/17.

20.11.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 повернуто заяву ОСОБА_1 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 про повернення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №817/1578/17, залишено без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.12.2020 закрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №817/1578/17.

22.04.2020 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, якими вказав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2017, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/16.

Ухвалою суду від 27.04.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду від 22.04.2020 відхилено, а його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 23.02.2018 в адміністративній справі №817/1578/17 - повернуто без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 залишено без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020.

12.01.2021 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 28.01.2021 за його заявою відкрито провадження про перегляд рішення в справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами і призначено до судового розгляду на 18.02.2021 з повідомленням учасників справи.

Учасники справи в судове засідання 18.02.2021 прибули.

До початку розгляду заяви по суті, було вирішено заяву про відвід головуючої судді, подану 18.02.2021 через відділ документального забезпечення суду.

Ухвалою від 18.02.2021 у задоволенні заяви про відвід судді Друзенко Н.В. у адміністративній справі №817/1578/17 відмовлено.

Разом з тим, під час перебування головуючої у нарадчій кімнаті по вирішенню питання про відвід, ОСОБА_1 залишив залу судового засідання.

З урахуванням вимог частин шостої та третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув заяву ОСОБА_1 за його відсутності.

За змістом заяви ОСОБА_1 від 12.01.2021 нововиявленими обставинами є: прийняття Рівненським окружним адміністративним судом рішення від 03.11.2020 у справі №460/4193/20, яке, як стало йому відомо 24.12.2020 набрало законної сили 04.12.2020, та прийняття Рівненським окружним адміністративним судом рішення від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, а також правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №822/94/16, в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №826/2068/16, від 23.01.2019 у справі №817/1171/16, а також Вищого адміністративного суду України від 24.04.2012 К/9991/47662/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/1.

В обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 покликався на те, що рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, за його позовами, визнано що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції №260 та Закону України №2011-ХII, а тому включається в обрахунок одноразових видів грошового забезпечення. Натомість, рішення суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що вказує на подвійні стандарти, які за жодних обставин не можуть бути припустимими.

Окремо ОСОБА_1 звертав увагу на те, що Інструкція №260 (2008 року), не могла регламентувати виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки постанова КМУ №889 (2010 року) встановлювала виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з 01.04.2013, відповідно до чого було прийнято Інструкцію №595 (у 2010 році), яку замінено на аналогічну Інструкцію №550 (у 2016 році). Наголошував, що пунктом 4 Інструкції №550 визначено, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою (де він і перебував з 07.07.2017 по 18.09.2017 на лікуванні без здачі посади, здача посади з 19.09.2017 по 21.09.2017, відпустка з 22.09.2017 по 27.09.2017, виключено зі списків 28.09.2017). Також ОСОБА_1 зауважував, що згідно пункту 6 Інструкції №550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини, що протиправно не було здійснено відповідачем. Крім цього, вказував, що передбачених пунктом 10 Інструкції №550, підстав для зменшення йому щомісячної додаткової грошової винагороди не було.

Також вказував на те, що згідно вимог п.9.2 Інструкції №260 до нього застосовується розділ XXXVII цієї Інструкції, яким встановлені правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби. Оскільки з 31.07.2017 по 28.09.2017 (день звільнення з військової служби, з посади, та виключення зі списків частини) пройшло не більше двох місяців, то за нормами пунктів 9.1, 10.1 Інструкції №260, на переконання ОСОБА_1 йому мали виплачувати грошове забезпечення за штатною посадою, яке в свою чергу обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), які регламентує Інструкція №260.

При цьому, також наголосив, що Інструкція №260, взагалі не регламентує виплату такого щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, як «щомісячна додаткова грошова винагорода», натомість передбачає, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства (п.34.3).

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 вказав, що при винесені рішення від 23.02.2018 у справі №817/1578/17, суд знехтував наведеними положеннями Інструкції №260 та Закону №2011-XII. За наведеного, просив прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечив, вказуючи, що судом під час розгляду справи №817/1578/17 правомірно і обґрунтовано застосовано положення Інструкції №260 і жодних обставин, за яких вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням протилежного, наразі не існує.

Дослідивши доводи сторін та відповідні докази, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до задоволення не підлягає. .

Так, пунктом 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, позові, апеляційній чи касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Частиною четвертою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

До того ж судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, а також якщо обставини, визначені цією нормою, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Тобто перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, прийняті по спливу більше ніж двох з половиною років після ухвалення рішення у справі №817/1578/17 від 23.02.2018, а відтак

за своєю правовою природою такі рішення можуть вважатися новими, але аж ніяк не нововиявленими обставинами, а відтак вони не можуть розглядатися як підстава для перегляду рішення у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами у силу вимог статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більше того, вказані судові рішенні ухвалені за позовами ОСОБА_1 про виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 10.12.2013, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, а також про виплату йому грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яке він отримував під час проходження військової служби.

Оскільки предметом спору у справі №817/1578/17 були організаційні заходи, які проведені до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління оперативного командування "Захід" в обхід ОСОБА_1 , а також виплата йому грошового забезпечення за серпень вересень 2017 року без надбавки за доступ до державної таємниці та без щомісячної винагороди, яка виплачувалася в розмірі від 40% до 100% грошового забезпечення, внаслідок його виведення в цей проміжок часу поза штат, то встановлені судовими рішеннями від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, обставини взагалі не можуть мати жодного стосунку до тих правовідносин, які були предметом спору у справі №817/1578/17, позаяк вони жодним чином не могли і не можуть вплинути на результат розгляду цієї справи і не спростовують тих фактів, які були покладені в основу судового рішення.

Правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №822/94/16, в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №826/2068/16, від 23.01.2019 у справі №817/1171/16, поміж того, що вони наведені в інших справах та після ухвалення судом рішення у справі №817/1578/17, в будь-якому випадку не розглядаються як нововиявлені обставини в розумінні частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

А що стосується ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/1, то така вже заявлялася ОСОБА_1 як підстава для перегляду рішення в справі №817/1578/17 у його заяві 22.04.2020.

Фактично усі доводи заяви про перегляд рішення від 23.02.2018 у справі №817/1578/17, зводяться не до нововвиявлених обставин, як таких, а до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, яким суд надав належну і повну оцінку.

Обґрунтування, вказані ОСОБА_1 у заяві від 12.01.2021, свідчать виключно про його незгоду з висновками Рівненського окружного адміністративного суду щодо відмови у задоволенні його позову, що аж ніяк не може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

Як вбачається з рішення ЄСПЛ у справі «Праведна проти Росії» (від 18.11.2004 Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» №2 (від 06.12.2005 Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), «Желтяков проти України»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), у справі «Желтяков проти України»).

З огляду на викладене суд вважає, що зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на правильність рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 та не мають істотного значення для правильного вирішення спору.

З огляду на те, що позивачем не наведено обставин, які б могли бути кваліфіковані як нововиявлені відповідно до частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

А за правилами частини першої статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України, у азі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 361- 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами відмовити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу складено: 22.02.2021.

Суддя Н.В. Друзенко