Справа № 340/1271/20
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/1271/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Пасічника Ю.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпуски як учаснику бойових дій та додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері починаючи з 28 грудня 2017 року по день остаточного розрахунку, виходячи з середньої заробітної плати на день звільнення.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020р. №340/3080/19 задоволено її вимоги до військової частин НОМЕР_3 про: - визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року. Зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року. Визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як одинокій матері за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за період 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року.

22.04.2020р. на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

Як вказав позивач, станом на час звернення до суду з даними позовом, рішення суду від 13.02.2020р. №340/3080/19 не виконано.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву вимоги якого не визнаються з тих підстав, що позивач не отримав виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 -2017 рр. у зв`язку із тим, що на час її звільнення не було підстави (роз`яснення) для виплати даної компенсації. Питання щодо здійснення цієї виплати військовим по суті почало вирішуватись лише завдяки реалізації рішення Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (по справі № 3620/4218/18).

Виплата компенсації при звільненні військовослужбовців розпочалась після надходження до військової частини роз`яснення від Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 04.10.2019 року № 248/7096.

Так, відповідно до вказаного вище роз`яснення, при зверненні до військових частин осіб, звільнених з військової служби та в установленому порядку виключених зі списків особового складу військової частини рекомендовано враховувати пункту 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі 620/4218/18, за змістом якого, зміна фактичних обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі. Виплату такої компенсації в таких випадках, на думку Департаменту, слід здійснювати на підставі відповідних рішень суду, після набрання ними законної сили.

По-друге: відповідно до п.7 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

По-третє, щодо вимог Позивача стягнути з військової частини НОМЕР_2 на свою користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, що передбачено ст.ст.116,117 КЗпП, за період часу з 28.12.2017 року по день остаточного розрахунку виходячи з середньої заробітної плати на день звільнення: відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань (а.с.24-26).

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з листопада 2015 року по 27 грудня 2017 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді провідного бухгалтера.

Наказом №361 командира військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2017 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому, відповідачем не було вчасно проведено повний розрахунок з усіх видів забезпечення, а саме не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2016 по 2017 рік.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач зверталась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням суду від 13.02.2020р. (справа №340/3080/19 (набрало законної сили 05.08.2020 р.) позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як одинокій матері за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за період 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 27.12.2017 року (а.с.14-18).

На виконання рішення суду позивачеві на його картковий рахунок в банківській установі 21.08.2020 р. зараховано грошові кошти в розмірі 7492,70 грн. (а.с.47-48).

На думку позивача, остаточний розрахунок при звільненні здійснено з порушенням строків визначених законодавством, відповідачем не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, тим самим порушено права позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Даний спір виник між сторонами у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням позивачеві сум належних йому при звільненні з військової служби, розмір яких та необхідність виплати встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи остаточний розрахунок здійснено з позивачем 21.08.2020 р. (а.с.48).

Затримка склала календарний період з 28.12.2017 р. по 21.08.2020 р.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 р. у справі №806/889/17.

Затримка розрахунку при звільненні за період з 28.12.2017 р. по 21.08.2020 р. склала 661 робочих днів.

Згідно довідки про доходи (а.с.49) середньоденний розмір заробітку, з розрахунку 40 робочих днів, склав (ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість відпрацьованих за цей період робочих днів) - 7515,01 грн. +9580,44 грн. : 40 = 427,38 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 661 днів х 427,38 грн. = 282502,14 грн.

Таким чином розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 282502,14 грн.

Разом з тим суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частино НОМЕР_2 про визнання бездіяльності щодо невиплати їй грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій та компенсації відпустки як одинокій матері протиправною (справа №340/3080/19) 03.12.2019, тобто через 1 рік і 11 повних календарних місяці після звільнення зі служби (27.12.2017), що може свідчити про свідому бездіяльність позивача, яка фактично призвела до затримки (прострочення) виплати такої заборгованості та як наслідок збільшення її суми.

Натомість, з часу звернення до суду за захистом порушеного права до часу виконання відповідачем рішення суду сплинуло 9 повних календарних місяці, а сума заборгованості, яка виплачена позивачеві склала 7492,70 грн.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірості, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 76928 грн. , яка розрахована виходячи з дати звернення позивача до суду за захистом порушеного права (03.12.2019р.) та проведенням остаточного розрахунку відповідачем (21.08.2020р.) - 180 днів х 427,38 грн. = 76928,40 грн.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, а також з огляду на висновки суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та, як наслідок, зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 76928,40 грн., що свідчить про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати сторонами не понесено.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 257-263, 293, 295-297, 325 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76928,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Ю.П. Пасічник