Справа № 300/1065/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2021 р. справа № 300/1065/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.,
секретар судового засідання Фолизюк Р.В.,
за участю: представника позивача Комиша О.І.,
представників відповідача Бабій Т.С., Гавадзина М.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
22.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» (надалі позивач, ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.05.2020 року за №000276501.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
У строк, встановлений судом, позивач усунув вказані недоліки, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
17.08.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області проти задоволення позовних вимог заперечив. Вважає, що оскаржуване рішення контролюючим органом прийнято правомірно, адже первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в ході проведеної перевірки не знайшов свого підтвердження факт здійснення господарської діяльності із відповідними контрагентами. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю (т. ХІІІ а.с. 220-238).
У поданій суду відповіді на відзив від 31.08.2020 року позивач зазначив, що заперечення, наведені у відзиві, вважає необґрунтованими. Вказав, що посилання відповідача на акти перевірки від 30.11.2018 за №2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 та від 14.03.2019 за №375/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 , сформовані Головним управлінням ДФС у Миколаївській області у відношенні до контрагента ФОП ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі вказаних актів, скасовані у судовому порядку. Окрім цього позивач зазначив, що податкова інформація, яка міститься в будь-яких реєстрах/базах державної податкової служби, не є доказом для підтвердження наявності чи відсутності господарських операцій. Також вказав, що у ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» не могло бути сумнівів щодо наявності спеціальної правосуб`єктності контрагентів (т. ХІІІ а.с. 246-253).
Під час проведення підготовчих засідань та в ході судового розгляду представник позивача на підтвердження заявлених позовних вимог та представники відповідача на спростування доводів позивача щодо заявлених позовних вимог, подали в суд заперечення і додаткові письмові пояснення від 28.09.2020 (т. ХІV а.с. 6-41), від 30.09.2020 (т. ХІV а.с. 56-97), від 12.10.2020 (т. ХІV а.с. 135-174), від 16.10.2020 (т. ХІV а.с. 188-207), від 05.11.2020 (т. ХІV а.с. 213-266, т. ХV), від 09.11.2020 (т. ХVІ а.с. 1-3),від 20.01.2021 (т. ХVІІ а.с. 86-95), від 29.01.2021 (т. ХVІІ а.с. 99-108).
04.09.2020 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду (т. ХІІІ а.с. 264-265).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 клопотання Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про продовження строку для подання заперечення, надання додаткових пояснень по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та іншим контрагентам було задоволено (т. ХІV а.с. 98-99).
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Суду пояснив, що не погоджується з аргументами відповідача, які були підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення. Зазначив, що в ході проведення перевірки податковому органу були надані первинні документи, які містять опис господарських операцій, мають всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи засвідчені печатками відповідних сторін господарських правовідносин, тобто повністю відповідають вимогам законодавства України. Дані документи на думку представника позивача підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, тому в розумінні статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного переміщення товару. Недостатня кількість у контрагента персоналу, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень, на думку позивача, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей для виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкт господарювання права здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів підприємницької діяльності для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. З приводу відсутності актів приймання-передачі позивач стверджує, що такі акти не передбачені умовами договорів поставки, укладеними позивачем з контрагентами, натомість визначено, що при передачі товару постачальник зобов`язаний передати покупцеві тільки видаткову накладну. Приймання товару здійснювалося на підставі видаткових накладних, які в повному обсязі були надані контролюючому органу під час проведення перевірки. Саме видаткова накладна, на переконання позивача, фіксує факт отримання товарів та являється первинним документом. Факт транспортування придбаного у контрагента товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які також представлені контролюючому органу під час проведення перевірки. Відповідність товару стандартам засвідчено якісними посвідченнями, виготовленими і виданими постачальником, про що зазначено у акті перевірки.
Також представник позивача зазначив, що контролюючим органом протиправно не було враховано, що Товариство, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність, своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки виключно щодо цих осіб.
Представник Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 06.05.2020 за №000276501 прийнято внаслідок встановлення контролюючим органом в ході проведення перевірки податкового правопорушення щодо заниження ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» податкових зобов`язань.
Представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у поданих суду заявах по суті справи. суду пояснили, що за наслідками проведеної перевірки було встановлено безтоварність господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит та валові витрати. Зокрема всі ланцюги постачання по даних операціях зводились до СПД ОСОБА_1 , яка працює молодшою медсестрою, під час здійснення підприємницької діяльності згідно табелів обліку робочого часу була присутня на робочому місці, ні в неї, ні в її контрагентів не було відповідних засобів для здійснення поставок продукції в таких обсягах, наявні обриви ланцюгів постачання, розбіжності як платіжних документах, так і в товаро-транспортних накладних, при проведенні перевірки на вимогу посадових осіб контролюючого органу не було надано відповідних документів. які б підтверджували реальність операцій, фіктивність господарюючих суб`єктів, які були залучені до даних операцій з постачання, підтверджується судовими рішеннями, в тому числі і Верховного Суду.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні слова представників позивача та Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області.
Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, на підставі направлень від 04.11.2019 за №№ 377, 378, 379, 380, виданих Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік та наказу відповідача від 25.10.2019 за №285, проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 року по 30.09.2019 року відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки.
В ході проведення даної перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового Кодексу України встановлено заниження до сплати в бюджет податок додану вартість всього в сумі 12 872 205 грн. у тому числі: травень 2018 року - 1 382 897 грн., червень 2018 року -102 498 грн., липень 2018 року - 213 771 грн., серпень 2018 року -113 774 грн., вересень 2018 року - 1 370 203 грн., жовтень 2018 року - 1 393 625 грн., листопад 2018 року - 134 457 грн., грудень 2018 року - 648 643 грн., січень 2019 року - 503 987 грн., лютий 2019 року - 965 925 грн., березень 2019 року - 517 596 грн., квітень 2019 року - 1 149 727 грн., травень 2019 року - 1 369 395 грн., червень 2019 року - 860 342 грн., липень 2019 року - 799 094 грн., серпень 2019 року - 935 185 грн., вересень 2019 року - 411 086 грн. Також встановлено порушення ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» п. 286.2, п. 286.4 ст. 286, п. 287.1, п. 287.4 ст. 287, п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України, неподання податкової декларації з плати за землю за 2018 рік та занижено орендну плату за земельні ділянки всього в сумі 19 012,97 грн., в тому числі: за травень 2018 року в сумі 2716,14 грн., за червень 2018 року в сумі 2716,14 грн., за липень 2018 року в сумі 2716,14 грн., за серпень 2018 року в сумі 2716,14 грн., за вересень 2018 року в сумі 2716,14 грн., за жовтень 2018 року в сумі 2716,14 грі., за листопад 2018 року в сумі 2716,14 грн., за грудень 2018 року в сумі 2716,14 грн.
Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки за №412/09-19-05-01/37112925 від 21.12.2019 року (т. VІ а.с.1-83).
Не погоджуючись із встановленими порушеннями ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» 10.01.2020 року подало заперечення на акт перевірки від 21.12.2019, долучивши при цьому відповідні документи (т. VІ а.с.84-107).
За наслідками розгляду вказаного заперечення відповідач листом від 22.01.2020 за №241/10/09-19-20 повідомив позивача, що висновки, викладені в акті перевірки від 21.12.2019 року за №412/09-19-05-01/37112925, залишено без змін. (т. VІ а.с.132-135).
Судом встановлено, що 13.02.2020 року ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» було подано скаргу до Державної податкової служби України на зазначене податкове повідомлення-рішення (т. VІ а.с.137-152).
Позивач, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Податковий кодекс України (надалі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи, серед іншого, мають право проводити документальні (планові виїзні) перевірки.
Підстави перевірки, її зміст, обсяг, строки, порядок проведення, оформлення результатів актом перевірки та вручення його платнику податків, винесення податкових повідомлення-рішень визначені положеннями абзаців 1, 4 і 5 підпункту 75.1.2, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.12 пункту 78.1, пунктів 78.4, 78.6 статті 78, абзаців 1, 4 пункту 86.3 статті 86, пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України.
Як зазначено судом вище, Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», за результатами якої складено акт за №412/09-19-05-01/37112925 від 21.12.2019 (надалі - акт перевірки від 21.12.2019), де зафіксовано відповідні податкові правопорушення.
У суду відсутні підстави перевіряти дотримання відповідачем порядку призначення, проведення і оформлення результатів перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення, так як ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» не вказує на будь-які такі порушення відповідних процедур, крім правомірності і обґрунтованості змісту висновків, сформованих внаслідок неповного дослідження, відображення і фіксації усіх обставин, яким перевіряючими надано неналежну правову оцінку.
За наслідками судового розгляду суд погоджується з правомірністю прийняття даного рішення з огляду на нижчевикладене.
Вказане рішення сформоване за фактом встановлення відповідачем заниження до сплати в бюджет податку на додану вартість ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» у період з травня 2018 року по вересень 2019 року.
У судовому засіданні встановлено, що протягом вищезгаданого періоду ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» у своїй діяльності здійснювало господарські операції в тому числі із контрагентами, а саме: ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд» та ТОВ «Глінкор Інвест».
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем (покупець) укладено з ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна» (постачальник) договір поставки №1103-01 від 11.03.2019 року та договір поставки №1909-1 від 1909-1(т. ХІІ, а.с. 106-115).
Судом встановлено, що крім вищезгаданих, позивачем (покупець) укладено договір поставки за №13/11/2017 від 13.11.2017 року із ТОВ «Укр Інтер Трейд» (т. VII, а.с.81-84).
Також позивачем (покупець) укладено з ТОВ «Глінкор Інвест» (постачальник) договір поставки №1812-01 від 18.12.2018 року (т. VII, а.с.107-111).
На підтвердження виконання вищезазначених договорів ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» надало суду засвідчені копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, банківських виписок, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом в якості належних письмових доказів. Всі вище перелічені первинні документи були надані позивачем та досліджувались відповідачем при проведенні перевірки, за результатами якої останнім сформоване оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.05.2020 року за №000276501.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідачем при проведенні перевірки, за результатами якої складено акт від 06.05.2020, взято до уваги також висновки Головного управління ДФС в Миколаївській області, викладені в актах перевірки про результати планової та позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 від 30.11.2018 за №2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 та від 14.03.2019 за №375/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 .
Так, вході проведення перевірки контролюючим органом встановлено відображення ТзОВ "Агропромислова фірма "Родник Плюс" у складі податкового кредиту операцій з придбання від постачальника ФОП ОСОБА_1 (а.с.32 том І, а.с.130 том Х), зокрема сум податку на додану вартість:
- за листопад 2017 року 295 054,37 гривень (160,82 тон);
- за грудень 2017 року 476 907,11 гривень (224,42 тон);
- за січень 2018 року 819 583,23 гривень (413,26 тон);
- за лютий 2018 року 809 971,89 гривень (403,48 тон);
- за березень 2018 року 865 773,95 гривень (412,31 тон), що в загальному за весь коментований період становить 3 267 290,55 гривень (1 641,29 тон).
Встановлено, що "макуху соєву" та "олію соєву" ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.03.2018 придбано у наступних контрагентів:
За даними Єдиного реєстру податкових накладних (надалі по тексту також Реєстр) встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ФГ "БЕРЕСТ АГРО" не придбавало макуху соєву. В ході проведення перевірки встановлено обрив ланцюга постачання продукції (а.с.220-222 том ІХ).
За даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012" придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с.223 том ІХ):
Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ФЛОВЕРС СТИЛЬ" придбавало макуху соєву (302,64 тон) виключно у ТОВ "ТК" СВІТСЕТ", в свою чергу ТОВ "ТК" СВІТСЕТ" в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 не придбавало макуху соєву. Таким чином встановлено обрив постачання продукції (а.с.225-238 том ІХ).
В період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ДЖОЙН ТРЕЙД" як свідчать відомості Реєстру придбавало макуху соєву (283,68 тон) виключно у ТОВ "АГРО-ЦЕНТР БЕСТ", в свою чергу ТОВ "АГРО-ЦЕНТР БЕСТ" в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 не придбавало макуху соєву взагалі. Встановлено обрив постачання продукції (а.с.238-240 том ІХ).
Дані Єдиного реєстру податкових накладних свідчать, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "СВІТ НАШОГО ЗЕРНА", ТОВ "ТК "СВІТСЕТ", ТОВ "ГАЗ-УГОЛЬ ТРЕЙД ПЛЮС", ТОВ "АГРО-ТЕХЦЕНТР", ТОВ "ФЕНІКС-ДЕЛ" не придбавало макуху соєву. У зв`язку із цим контролюючим органом констатовано обрив постачання продукції, яка в кінцевому наслідку, як матеріали справи, в певному обсязі документально оформлено по операції із її придбання позивачем (а.с.241, 242-244, 245-248, 249-250 том ІХ; а.с.1 том Х).
В частині обставин із ТОВ "ПРОФСТОР" ("макуха соєва" 413,82 тон, 76,88 тон, 191,54 тон) судом встановлено слідуюче.
За даними Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ПРОФСТОР" придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с.2 том Х):
Відомості із Єдиного реєстру податкових накладних засвідчують обставину відсутності факту придбання макуху соєву в період з 01.01.2016 по 31.03.2018. Встановлено обрив постачання продукції (а.с.2, 3-10, 11-16, 17-26 том Х).
Окрім цього суд враховує, що ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ" за даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с.39-40 том Х):
За даними Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "АСТРОН-ЛЮКС" придбавало макуху соєву (150,85 тон) виключно у ТОВ "БПР ЕНЕРГО-АЛЬЯНС".
Як підтверджується Єдиним реєстром податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "БІРЕЙН ПЛЮС", ТОВ "ДАЙЛОС КОМПАНІ", ТОВ "ВАЙСЛЕС", ТОВ "ДЕКВАЙС", ТОВ "БАНДЛЕС ТРЕЙД" не придбавали макуху соєву взагалі, відтак встановлено обрив постачання продукції, яка за матеріалами справи у відповідному обсязі поставлена як кінцевому отримувачу позивачу.
За даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ОВМ ТРЕЙД" придбавало макуху соєву (148,5 тон) виключно у ТОВ "ГОЛД ІМПЕРІЯ", в свою чергу ТОВ "ГОЛД ІМПЕРІЯ" за вказаний період не придбавало макуху соєву. Встановлено обрив постачання продукції (а.с.49-55 том Х).
В період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ПРАЙМДІДЖИТАЛ" відповідно до відомостей Реєстру придбавало макуху соєву (112,5 тон) виключно у ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ" (відомості про яке зазначено вище), в той же час ТОВ "ПРАЙМДІДЖИТАЛ" відображає реалізацію макухи соєвої до ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ" в кількості 729,35 тон, що викликає сумнів щодо реальності здійснення таких господарських операцій (так як має місце рух товару по колу між різними суб`єктами господарювання).
Стосовно господарських операцій з ТОВ "СОЯ-ГРУП" ("макуха соєва" 232,98 тон, 155,81 тон і "олія соєва" 20,03 тон).
За даними Реєстру встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "СОЯ-ГРУП" придбавало макуху соєву та олію соєву у таких контрагентів (а.с.58-60 том Х):
При цьому, у відношенні до ФГ "БЕРЕСТ АГРО", ТОВ "МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012", ТОВ "ПРОФСТОР" і ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ" Єдиний реєстр податкових накладних вказує на обрив постачання продукції, про що зазначалось судом вище.
В той же час, відомості Реєстру свідчать, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "КРЕО-ОЙЛ" придбавало олію соєву у таких контрагентів (а.с.27, 61 том Х):
За даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 зазначені контрагенти не придбавали олію соєву. Встановлено обрив постачання продукції.
Щодо ТОВ "АВІР ТРАНС ЮГ" ("макуха соєва" 39,2 тон, "олія соєва" 20,74 тон) та ТОВ "КОМПАНІ-ГРУП" ("олія соєва" 26,68 тон, 20,24 тоні, 3,76 тон) за даними Єдиного реєстру податкових накладних, не встановлено обрив постачання продукції. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Разом з тим, як свідчать відомості із Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ВАЛ-СОЯ" придбавало макуху та олію соєву у таких контрагентів (а.с.70 том Х):
Наведена інформація щодо контрагентів, таких як ТОВ "МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012", ТОВ "ПРАЙМДІДЖИТАЛ" і ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ" однозначно підтверджує обрив постачання продукції.
За даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТОВ "ЄВРО-ЮГ 2016" придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с.169-172 том ІХ; а.с.71 том Х):
Наведена інформація щодо контрагентів ТОВ "ПРОФСТОР", ТОВ "АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ", ТОВ "СОЯ-ГРУП" однозначно підтверджує обрив постачання продукції.
З`ясовані судом вище обставини підтверджуються також наданою відповідачем в ході розгляду справи Схемою руху товарів по ланцюгу постачання, будь-яких зауважень до такої схеми представник позивача не висловив (том ХІV а.с.161-174).
Отож, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов беззаперечного висновку про відсутність реального ланцюга постачання продукції до ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд» та ТОВ «Глінкор Інвест» з їх контрагентами, що в свою чергу спростовує можливість постачання вищезгаданих ТМЦ позивачу.
Тому на переконання суду висновок контролюючого органу про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку є обґрунтований, зважаючи на те, що господарські операції з придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник Плюс" товару у ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд» та ТОВ «Глінкор Інвест», який попередньо придбаний останніми у постачальників, фактично не відбулися, зважаючи на негативну податкову інформацію щодо контрагентів у ланцюгу постачання, поставку послуг/товару, яка не відповідає податковій звітності постачальників у ланцюгу постачання, та "обрив" ланцюга операцій з придбання послуг/товару, кінцевим покупцем яких є позивач.
Так в даній справі судом досліджується реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» за період з травня 2018 року по вересень 2019 року.
Окрім цього відповідно до частини 7 статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Також суд враховує, що судові рішення, на які посилається відповідач, не є судовими рішеннями в змісті ч. 4 ст. 78 КАС України, так як в розгляді цих справ ГУ ДПС в Івано-Франківській області участі не брало.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що встановлені у справах №400/1690/19 та №400/2399/19 обставини не мають жодного правового значення для вирішення даної адміністративної справи.
Одночасно суд приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності у ФОП ОСОБА_1 основних засобів (рухомого та нерухомого майна) для здійснення господарської діяльності по придбаню макухи соєвої та олії соєвої, а також незначної чисельності персоналу з огляду на нижченаведене.
Так, контролюючим органом під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.11.2017 по 31.01.2018 не використовувала працю найманих осіб.
У період з 01.02.2018 по 31.03.2018 ФОП ОСОБА_1 використовувала працю 3-ох найманих осіб та виплачувала доходи у вигляді заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу про залучення ФОП ОСОБА_1 в період з 01.02.2018 по 31.03.2018 вказаних осіб саме до господарських операцій по поставці макухи соєвої та олії соєвої із Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник Плюс".
За доводами відповідача, згідно даних Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області МВС України ФОП ОСОБА_1 не володіє рухомим майном. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, фізична особа ОСОБА_1 не має у власності будь-якого нерухомого майна.
На спростування таких доводів відповідача, позивачем не надано суду жодного доказу.
В контексті перевірки таких доводів контролюючого органу, судом серед іншого встановлено, що ОСОБА_1 в порядку переведення з Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні, з 02.01.2013 прийнята на посаду молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації Комунального закладу "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги", свідченням чого є заява ОСОБА_1 від 31.12.2012 і наказ про прийняття на роботу від 02.01.2013 за №50-К (т. ХІV а.с. 77-79).
Згідно витягу із наказу від 16.05.2018 за №31 продовжено дію трудових договорів в Комунальному підприємстві "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Первомайської міської ради, зокрема, щодо працівника ОСОБА_1 на 0,5 посади молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації.
Відповідно до табеля роботи відділення реабілітації Комунального закладу "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги", ОСОБА_1 в листопада 2017 року відпрацювала 88 годин, у грудні 2017 року 44 годин (36 годин щорічна відпустка), у січні 2018 року 84 години, у лютому 2018 року 80 годин та у березні 2018 року 83,5 годин (т. ХІV а.с. 80-89).
З наведеного слідує, що ФОП ОСОБА_1 в період здійснення господарських операцій з грудня 2017 року по березень 2018 року по поставці макухи соєвої та олії соєвої до ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» була працевлаштована (як основний вид професійної зайнятості) у Комунальному закладі "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" на посаді молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації, виконувала свої посадові обов`язки згідно посадової інструкції №1-46-201, затвердженої головою профспілкового комітету 02.01.2013, із зайнятістю роботи половину робочого часу (4 із 8 годин).
Звісно, в цій частині обставин суд відзначає, що чинним законодавством України не встановлені обмеження, які б забороняли громадянам, зокрема, на яких не розповсюджуються обмеження, встановлені Законом України "Про запобігання корупції", одночасно перебуваючи у трудових відносинах із комунальним закладом відповідної територіальної громади організовуватися у формі суб`єкта підприємницької діяльності, та здійснювати відповідну господарську діяльність.
Втім, як свідчать матеріали і фактичні обставини справи, спірні правовідносини не є пасивною формою господарської діяльності, яка не передбачає активного залучення самого суб`єкта як громадянина та суб`єкта господарської діяльності. В даному випадку, спірна поставка позивачу фізичною особою підприємцем, яка за основним місцем роботи і фахом є молодшою медичною сестрою, відбулася у великих обсягах 1 614,29 тон ("макухи соєвої" 1 522,57 тон і "олії соєвої" 91,72 то), яка на переконання суду, вимагає значних затрат власного часу, особистої уваги, відповідних знань, репутації на ринку, основних і технічних засобів та людського (робочого) ресурсу.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли обґрунтувати фактичну можливість поєднання виконання ОСОБА_1 власних обов`язків на постійній основі на посаді молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації Комунального закладу "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" та статусу фізичної особи підприємця.
При цьому, суд у даній справі переконаний, що за умови належного виконання платником податків власних зобов`язань зі сплати усіх належних платежів і зборів, відмовлятися від надання органам слідства показів по господарських операціях, які як вважає позивач є товарними та реальними, немає логічного змісту.
Разом з цим, слід врахувати й те, що відповідно до фототаблиць з місця здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), остання здійснює підприємницьку діяльність в житловому будинку, не маючи жодних складів чи інших умов для зберігання товару та виробничих потужностей (т. ХІV а.с. 75-76).
Суд, виходячи із вище коментованих встановлених обставин та наявних у справі доказів на їх підтвердження, не вбачає за можливе реальне здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник Плюс", в частині придбання та поставки макухи та олії соєвої, в тому числі з огляду на загальну кількість поставленого товару 1 614,29 тон.
Згідно приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А тому, на переконання суду, відсутність у ФОП ОСОБА_1 необхідного управлінського і технічного персоналу, виробничих активів та матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва, зберігання й транспортування товарів, виконання робіт (надання послуг), а також з огляду на зайнятість останньої половину робочого дня на посаді молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації у спірний період, значні об`єми ТМЦ, що постачались ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» унеможливлює здійснення цією особою із позивачем господарських операцій по придбанню та поставці макухи та олії соєвої у кількості 1 614,29 тон, незважаючи на наявність в матеріалах справи видаткових і податкових накладних, товарно-транспортних накладних, відповідних платіжних документів та сертифікатів якості щодо поставленого товару.
Суд також враховує відсутність у позивача свідоцтв якості товару та сертифікатів відповідності.
Позивач, в обґрунтування своїх доводів, стверджує про необов`язковість сертифікації відповідності на макуху соєву та олію соєву, оскільки така не передбачена чинним законодавством. Зокрема, Перелік продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного врегулювання та споживчої політики від 01.02.2005 за №28 втратив чинності 16.03.2018. В той же час, постановою Кабінету Міністрів України №42 від 28.01.2015 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності" скасовано обов`язків карантинний сертифікат на зерно та олійні культури.
З приводу такої правової позиції позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до Договорів поставки укладеними між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд» та ТОВ «Глінкор Інвест» при передачі Товару Постачальник зобов`язаний передати Покупцеві наступні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, посвідчення про якість товару.
Суд зазначає, що ГОСТ "Жмых соевый кормовой. Технические условия", розроблений Російською Федерацією та чинний для Російської Федерації.
В той же час, за змістом пункту 3.2 розділу ІІІ ДСТУ 4964:2008 "Соя. Технічні умови" (Національний стандарт України), затверджених Держспоживстандартом України 26.03.2008, насіння сої (основна складова частина плодів сої) - боби.
При цьому, ДСТУ 4964:2008 "Соя. Технічні умови" містить нормативні посилання на ДСТУ 2422-94 "Зерно заготівельне і постачальне. Терміни та визначення" від 30.04.1994.
Згідно пунктом 1 розділу І ДСТУ 2422-94 зерно - плоди зернових культур і гречки, насінини зернобобових, які використовуються для харчових, кормових і технічних цілей, а відповідно до пункту 14 розділу І ДСТУ 2422-94 соя як складова зернових визначна як насіннєва культура.
Тобто "соя" - це зерно, відтак дія Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" від 31.07.2002 за №37-IV, поширюється на даний вид продукції та всіх суб`єктів ринку зерна.
Зерно - плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей (пункт 11 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").
Вимогами Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зокрема пунктом 27 статті 1 визначено, що якість зерна та продуктів його переробки - сукупність споживчих властивостей зерна та продуктів його переробки, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів.
Тобто, визначальним документом, що забезпечує та встановлює якість сої/продуктів переробки із сої (макуха, олія), соняшнику/продуктів переробки із соняшнику (макуха, олія) є фітосанітарні і ветеринарно-санітарні документи.
Наказом Державного Департаменту ветеринарної медицини України Міністерства агропромислового комплексу України від 03.11.1998 за №16 затверджений обов`язковий мінімальний перелік досліджень сировини, продукції тваринного та рослинного походження, комбікормової сировини, комбікормів, вітамінних препаратів та інших, які слід проводити у державних лабораторіях ветмедицини і за результатами яких видається ветсвідоцтво (Ф-2) (надалі по тексту також Перелік).
Відповідно до даного Переліку, а саме пункту 12, включені шрот та макуха соєві. Отже, виходячи з наведеного та умов договору, відвантажений товар повинен пройти контроль, підтвердженням якого є ветеринарне свідоцтво, що видається державною лабораторією.
При цьому, як встановлено судом та підтверджується доводами відповідача, такі документи відсутні у позивача та не були надані до перевірки.
Суд зазначає, що вимогами пункту 27 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачається відповідність якість зерна та продуктів його переробки вимогам, серед іншого, державних стандартів.
Згідно пункту 7.5 Національного стандарту України ДСТУ 4964:2008, кожну партію насінин сої супроводжують свідоцтвом про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксипів, радіонуклідів та посвідченням або сертифікатом про якість.
Даним ГОСТом , зокрема пунктом 1.2 чітко визначена вимога щодо супровідних документів, зокрема із зазначенням того, що кожна партія шроту повинна супроводжуватися документом про якість, із зазначенням товару, виду, сорту, маси, партії, номеру партії, дати виготовлення тощо.
Жодного з цих документів під час розгляду справи та під час проведення перевірки не надано позивачем.
Поряд із вказаним, суд звертає увагу, що наказом Держспоживстандарту України від 10 вересня 2004 за №196 затверджено ДСТУ 3411-2004 Державний стандарт України, яким визначено вимоги до органів з сертифікації продукції та порядок їх призначення і надання повноважень на діяльність у системі.
Відповідно до підпункту 4.4. пункту 4 даного ДСТУ 3411-2004, орган сертифікації може бути призначений за умови, якщо він: є незалежний від розробника, виробника, постачальника, споживача; має технічну компетентність, яка дає змогу проводити сертифікацію продукції, перелік якої визначає Національний орган України з сертифікації за умови його призначення; надає документальне підтвердження фінансового забезпечення своєї відповідальності (гарантію банку або страхову угоду) для відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні внаслідок його діяльності в Системі; має досвід сертифікації продукції, закріпленої за ним, не менше трьох років.
Згідно підпункту 4.5. пункту 4 ДСТУ 3411-2004 технічна компетентність призначеного органу сертифікації передбачає наявність у нього: організаційної структури, адміністративних та юридичних прав для проведення робіт з сертифікації продукції, що закріплена за ним Національним органом України з сертифікації; статуту, що визначає форми його діяльності; достатньої кількості компетентного штатного персоналу та атестованих аудиторів, кваліфікація яких підтверджена документально за результатами сертифікації в Системі згідно з вимогами ДСТУ 3418, для здійснення робіт з сертифікації; штатного персоналу для здійснення технічного нагляду за сертифікованою продукцією, або відповідних угод з іншими органами сертифікації чи державними центрами стандартизації, метрології та сертифікації; фонду нормативних документів на продукцію та методи її випробовувань, який перебуває у контрольованому стані; необхідного інформаційно-технічного забезпечування робіт з сертифікації, зокрема автоматизованого робочого місця з реєстрування сертифікатів (АРМ), для забезпечування зв`язку з Реєстром Системи; положення про орган сертифікації продукції; власної системи управління якістю; комплекту організаційно-методичних та нормативних документів Системи; можливостей для забезпечування конфіденційності, отриманої під час проведення сертифікації інформації, що становить комерційну або професійну таємницю заявників.
З огляду на вказане, подані позивачем сертифікати якості не можуть братися судом до уваги, як належні документи, що підтверджують якість товару, а саме макухи соєвої та олії соєвої, поставленого ФОП ОСОБА_1 до позивача.
Суд залишає без уваги посилання представника позивача на сертифікати якості, видані ТОВ ВКФ "Варто", оскільки дане підприємство та позивач є пов`язаними особами, а також дані сертифікати надавались в кожному випадку уже після постачання та оплати товару. окрім цього на переконання суду перевірка якості товару для виготовлення комбікорму, яка проводилась ТОВ ВКФ "Варто", є внутрішньою процедурою позивача, а відтак не може бути тотожною підтвердження якості товарів при їх закупівлі.
Суд погоджується із доводами представника позивача, що сертифікати якості/відповідності, ветеринарні свідоцтва не є в розумінні Податкового кодексу України і Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документами первинного обліку, втім, така обставина в сукупності із іншими у даній справі є важливою складовою для формування загального висновку про безтоварність спірної операції.
Суд також приймає до уваги те, що за змістом наданих позивачем товарно-транспортних накладних, транспортування продукції здійснювалось автомобільним перевізником ТОВ "БІЗНЕС АГРО-ТРАНС".
Проте, як встановлено судом, за даними Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області, ТОВ "БІЗНЕС АГРО-ТРАНС" не є власником будь-яких транспортних засобів.
Транспортні засоби, зазначені у товарно-транспортних накладних, за даними Регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області, перебувають у власності фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто перевезення товару від ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» здійснювались транспортними засобами, які належать вказаним особам. При цьому, як встановлено судом, фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають найманих осіб.
За доводами відповідача, згідно поданих ТОВ "БІЗНЕС АГРО-ТРАНС" податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, ТОВ "БІЗНЕС АГРО-ТРАНС" нараховано та виплачено на користь ОСОБА_4 за період 4 квартал 2017 року - дохід в сумі 10 400,00 гривень та за 1 квартал 2018 року - дохід в сумі 7 800,00 гривень; на користь ОСОБА_3 нараховано та виплачено дохід за період 4 квартал 2017 року - дохід в сумі 4 165.5 гривень та за 1 квартал 2018 року - дохід в сумі 4 165,50 гривень.
З огляду на вказане, на переконання суду суми нарахованих та виплачених доходів на користь вказаних фізичних осіб (навіть за умови використання вантажних автомобілів на умовах оренди) є недостатніми для покриття витрат на перевезення товару в кількості 1 614,29 тон, згідно товарно-транспортних накладних, зважаючи на те, що мало місце 43 самостійних поставки (переміщення товару з м. Первомайськ Миколаївської області до м. Снятин Івано-Франківської області, відстань між якими становить від 592 км до 365 км, в залежності від обраного маршруту).
На переконання суду необхідно зазначити й те, що згідно умов Договорів поставки постачальник повинен не пізніше наступного календарного дня з дати отримання замовлення Покупця, надіслати останньому підтвердження можливості виконання замовлення листом, факсом, або телефоном. Фактом підтвердження можливості виконання замовлення на поставку товару вважається отримання Покупцем Рахунка/рахунка-фактури.
Втім, позивачем жодного рахунка чи рахунка-фактури як при здійсненні перевірки контролюючим органом, так і під час розгляду справи надано не було.
Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача журналу реєстрації транспортних засобів, які перетинали пропускний пункт товариства, а також актів приймання передачі продукції, суд зазначає.
На переконання позивача, вимагання контролюючим органом акту приймання-передачі товару при наявності видаткової накладної є некоректним, а обов`язкове ведення журналу реєстрації в`їзду-виїзду автомобіля чинним законодавством не передбачено.
Так, ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV) та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88 (надалі - Положення №88).
Статтею 1 Закону №996-ХІV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Положеннями статті 9 Закону №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина 2 статті 3 Закону №996-ХІV).
Відповідно до статті 4 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення №88, за змістом яких первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Згідно із пунктом 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Рух товарно-матеріальних цінностей, тобто їх надходження, використання і вибуття, має оформлятися первинними документами. Типові форми таких документів затверджені наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 за № 193 "Про затвердження форм первинних документів з обліку сировини і матеріалів". Хоча підприємство може використовувати і самостійно розроблені форми, узявши за основу типові. При цьому, самостійно розроблений первинний документ має містити всі обов`язкові реквізити, передбачені для первинного документа згідно статті 9 Закону №996-ХІV і Положенням №88.
Оприбуткування товарів від постачальників здійснюється на підставі Прибуткового ордеру типової форми № М-4 або ТТН зі штампом "оприбутковано".
Також для обліку і контролю за надходженням та оприбуткуванням матеріальних цінностей ведеться Журнал обліку вантажів, що надійшли, типової форми № М-1.
Записи в журналі робить відділ постачань у міру надходження ТМЦ на склад - на підставі товарно-транспортних документів, прибуткових ордерів, актів приймання матеріалів.
Позивачем не надано жодного документа (крім видаткової накладної), який би свідчив про оприбуткування (надходження) товару від постачальника.
В рамках досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі постанови заступника начальника Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в області Вдовиченка А.А. від 28.02.2020 проведено почеркознавчу експертизу, зокрема, серед іншого Договору поставки від 23.11.2017 за №2311-17.
Так, згідно висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 03.03.2020 за №7, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Постачальник» договорі поставки від 23.11.2017 за №2311-17, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (том ХІV а.с.65-71).
Суд зазначає, що всі видаткові накладні на поставку товару до ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» за спірний період виписані ФОП ОСОБА_1 саме на підставі Договору поставки від 23.11.2017 за №2311-1, про що зазначено в усіх без винятку таких накладних, підпис в якому від імені ОСОБА_1 за висновком експерта є підроблений.
З огляду на вказане, суд вважає, що господарські операції позивача із даним контрагентом здійснювалися поза межами правого поля. Такі господарські відносини з ФОП ОСОБА_1 є фіктивними правочинами, та такими, які вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами (статті 234 Цивільного кодексу України). Діяльність такого контрагента була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам.
Суд враховує те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, слід враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 грудня 2018 року (справа №813/414/13-а).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Таким чином суд дійшов висновку про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, зважаючи на те, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинно бути підтверджене належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З огляду на те, що договір поставки, не підписувався ФОП ОСОБА_1 , що встановлено почеркознавчою експертизою, такий документ не може вважатися належно оформленим та підписаним повноважною особою, та як наслідок, усі 43 видаткові накладні, складені на виконання такого договору, не можуть бути визнані такими, що посвідчують факт придбання товару. Отже, формування даних податкового обліку на підставі таких неналежно оформлених первинних документів є безпідставним.
Суд в змісті статей 73-75 та частини 2 статті 77 КАС України вважає висновок Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 03.03.2020 за №7 належним, допустимим і достовірним доказом у справі.
Суд зазначає, що позивачем не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника послуг/товарів, враховуючи відсутність в останньої достатніх трудових та матеріальних ресурсів (основних фондів) для проведення відповідної господарської діяльності, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з вказаними контрагентами.
Суд приймає до уваги висновки Верховного Суду викладені у постанові від 16.06.2020 року у справі №400/987/19, якою Товариству з обмеженою відповідальністю «Соя-груп» в задоволенні касаційної скарги було відмовлено. У даній постанові Верховний Суд зазначив, що при наявності оформлених з певними недоліками первинних документів, належних, достатніх і беззаперечних доказів проведення ТОВ «Соя-груп» спірних господарських операцій саме з ТОВ «Імекс Постач», ТОВ «Далайнор», ТОВ «Агро Трейд Холдинг», ТОВ «Мрія Олевськ 2012», ФГ «Берест Агро», ТОВ «Профстор» не встановлено, а тому, з урахуванням обставин, специфіки та особливостей здійснення цих господарських операцій, пов`язаних з постачанням сої (макухи, олії), не можливо дійти висновку про фактичний намір підприємства позивача одержати економічний ефект в результаті взаємовідносин саме з цими контрагентами.
Також у вищевказаній постанові суд встановив відсутність фактів придбання безпосереднім контрагентом позивача товару (макухи і олії соєвої), транспортування від контрагентів-постачальників, складського зберігання придбаної продукції, перевезення ТМЦ від постачальника до свого місцезнаходження. фактично по всіх підприємствах-контрагентах (ТОВ «Імекс Постач», ТОВ «Далайнор», ТОВ «Агро Трейд Холдинг», ТОВ «Мрія Олевськ 2012», ФГ «Берест Агро», ТОВ «Профстор») не встановлено по ланцюгу легальне джерело походження придбаної позивачем сільгосппродукції, що, в свою чергу, свідчить про порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми штучного податкового кредиту для покупців, в даному випадку наявне лише документальне оформлення «безтоварних» операцій, з метою введення в обіг (легалізації) товарів невідомого походження.
Крім цього Верховним Судом сформовано правову позицію за якою, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т. ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.
Відтак наявність зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної є однією із обов`язкових умов, а не єдиною умовою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.
Суд зазначає, що контрагенти, які зазначені у вищенаведеній постанові Верховного суду є контрагентами ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», та відповідно підтверджує позицію відповідача щодо дефектності документів, відсутності руху ТМЦ, а також факту отримання податкової вимоги, шляхом штучного створення операцій.
Суд констатує те, що в даному випадку ТОВ Агропромислова фірма «Родник Плюс» жодним чином не несе відповідальність за дії саме ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд», ТОВ «Глінкор Інвест» з їх контрагентами, так висновок податкового органу згідно якого оскарженим рішенням позивачу визначені податкові зобов`язання грунтується не на порушенні Закону згаданими контрагентами ТОВ Агропромислова фірма «Родник Плюс», а на безтоварному характері господарських операцій позивача з даними контрагентами.
Отже, фіктивність контрагентів, які здійснювали господарську діяльність з ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТОВ «Мердокс Інвест», ТОВ «Укр Інтер Трейд», ТОВ «Глінкор Інвест», спростовують реальність здійснення господарських операцій з позивачем.
Тобто Верховний Суд дійшов висновку щодо неможливості проведення будь-якої господарської діяльності вищезгаданими фіктивними підприємствами.
Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів щодо неправомірного формування даних податкового обліку за здійсненими господарськими операціями.
При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо підтвердження фактичного використання товарів, одержаних відповідачем згідно вищезгаданих договорів, так як таке використання саме по собі не може бути належним доказом реальності господарських операцій, враховуючи можливість походження зазначених товарів з інших джерел, відмінних від тих, що вказані в податковій звітності (введення в обіг товарів невідомого походження). Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.
Суд також відхиляє посилання представника позивача на приписи ч.2 ст. 77 КАСУ, так як оскаржене рішення прийняте 06.05.2020, а всі докази, в тому числі і експертний висновок СБУ, були одержані відповідачем до травня 2020, та покладені в основу оскаржуваного рішення.
Всі інші доводи представників позивача і відповідача, викладені ними у додаткових поясненнях, відзив на позов, відповіді на відзив і заперечення, не змінюють зміст встановлених судом обставин і сформованих правових висновків.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Згідно з ст.139 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в задоволенні позову відмовити.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс», , вул. Гоголя, 75, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78300;

відповідач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Рішення суду складене в повному обсязі 23.02.2021 року.

Суддя Гундяк В.Д.