Справа № 420/121/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/121/21
У Х В А Л А
23 лютого 2021 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) заяву за вхід. № 8258/21 від 22.02.2021 р.,
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в якому позивач просить:
визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо виплати щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь позивача недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, у відповідності до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) в розмірі 6800,00 грн.
Ухвалою суду від 11.01.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
При цьому, після відкриття провадження у справі, судом встановлено, що позов подано з пропуском процесуального строку звернення, тобто більше ніж 6 місяців з дня, коли позивач отримав зазначену допомогу, тобто фактично дізнався про порушення своїх прав, що є суттєвим порушенням передбаченого законом 6-ти місячного строку, встановленого для звернення до адміністративного суду із цими позовними вимогами.
Ухвалою суду від 08.02.2021 року позовну заяву залишено без руху.
22.02.2021 р. надійшла заява про усунення недоліків за вхід. № 8258/21 в якій зазначається.
«…На мою електронну пошту надійшла ухвала від 08 лютого 2021 року про залишення справи без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Однак, Відповідно до позиції Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 та від 14.08.2018 у справі №473/2190/17, де зазначено, що 30 вересня 2020 року - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, шестимісячний перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.
Наказом голови Одеського окружного адміністративного суду № 22-ОС/Д/С від 20.10.2020 р. встановлено додаткові обмеження в роботі суду, спрямовані на запобігання, виникнення і поширення коронавірусної хвороби СОVID-19.
Наказом голови Одеського окружного адміністративного суду №5-ОС/Д/С від 25.01.2021р. частково послаблений карантинні обмеження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду та встановлено з 26.01.2021 року на період запровадження в Україні карантинних заходів такі особливості роботи, зокрема обмежити допуск осіб, які не є учасниками судових засідань, до будівлі суду на час вжитих заходів.
Оскільки я звернувся із вказаним адміністративним позовом 05.01.2021 р., враховуючи протиепідемічні та інші заходи, а також позиції Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 та від 14.08.2018 у справі №473/2190/17, прошу суд вважати, що строк звернення до суду не пропущений.
Разом з тим надаю копію витягу з мого карткового рахунку, що підтверджує нарахування зазначеної в позові суми 1390 грн. 19.05.2020 р., а не в квітні 2020 року, як стверджує відповідач…».
Розглянувши подану заяву суддя приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з тексту позовної заяви, щорічна разова грошова допомога за 2020 рік виплачена у 19.05. 2020 року.
Відтак, строк звернення до адміністративного суду відраховується з 20 травня 2020 року та спливає 20.11.2020 року.
Разом з цим, адміністративний позов зареєстрований судом 05.01.2021 року за вхід. №117/21, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Суд звертає увагу позивача на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.
Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.
Суд не приймає визначені представником позивача доводи, із посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі №607/7919/17, та від 14.08.2018 року у справі № 473/2190/17, а саме:
«…Оскільки я звернувся із вказаним адміністративним позовом 05.01.2021 р., враховуючи протиепідемічні та інші заходи, а також позиції Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 та від 14.08.2018 у справі №473/2190/17, прошу суд вважати, що строк звернення до суду не пропущений.
Разом з тим надаю копію витягу з мого карткового рахунку, що підтверджує нарахування зазначеної в позові суми 1390 грн. 19.05.2020 р., а не в квітні 2020 року, як стверджує відповідач...»
Верховний суд у Постанові від 14.05.2019 року по справі № 815/3087/18 висловив правову позицію:
«..Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд не приймає доводів касаційної скарги, що про порушення свого права позивач дізнався у червні 2018 року, оскільки одноразова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою, тому позивач повинен був дізнаватися про порушення своїх прав щороку при її отриманні в розмірі, меншому ніж передбачено законом….».

Крім того, слід звернути увагу представника позивача на правовий висновок ВП ВС у постанові № 755/10947/17 від 30.01.2019 р.

«…Нормами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні положення містять і Цивільний та Господарський процесуальні кодекси України.

Однак у зв`язку із нестабільністю судової практики, поширеними випадками винесення судами касаційної інстанції судових рішень які протирічать одне одному у практикуючих юристів виникає закономірне питання яку саме правову позицію слід використовувати при побудові стратегії судового захисту.

У постанові Великої Палати, яке пропонується до уваги, остання спробувала відповісти на таке питання.

В цій справі точкою зіткнення правових позицій сторін у справі стало те, яку ж саме позицію Великої Палата та Верховного Суду необхідно застосувати для визначення юрисдикційного спору щодо оскарження дій приватного нотаріуса як державного реєстратора речового права.

В своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

На думку суду, саме такий підхід доцільно використовувати при застосуванні висновків Верховного Суду.

Щодо доводів представника позивача на Наказ голови Одеського окружного адміністративного суду № 22-ОС/Д/С від 20.10.2020 р., яким встановлено додаткові обмеження в роботі суду, спрямовані на запобігання, виникнення і поширення коронавірусної хвороби СОVID-19.

Наказом №5-ОС/Д/С від 25.01.2021р., яким частково послаблений карантинні обмеження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду та встановлено з 26.01.2021 року на період запровадження в Україні карантинних заходів такі особливості роботи, зокрема обмежити допуск осіб, які не є учасниками судових засідань, до будівлі суду на час вжитих заходів.

Суддя звертає увагу, позивача що вказані заходи не зупиняли роботи суду, крім того вказана категорія справ відноситься до адміністративних справ незначної складності.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 20 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України), що не передбачає виклику у судове засідання.

Окремо суддя звертає увагу, що 17.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19)» від 18.06.2020 р. № 731-ІХ (далі - Закон № 731- IX).

Цим законом було внесено зміни до прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо поновлення/продовження процесуальних строків у зв`язку з карантином.

Згідно з п. 2 розділу II Закону № 731 - IX продовжені строки закінчуються протягом 20 днів після набрання чинності Закону № 731 - IX:

« 2. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту З розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом».

З огляду на те, що Закон № 731 - ІX набрав чинності 17.07.2020 р., продовжені процесуальні строки повинні закінчитися 06.08.2020 р.

Приписами ч. 2 ст.44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду, на вказане позивач може звернутися із вимогою про визнання поважними причин пропуску строку.

При цьому, у поданій заяві позивачем не визначено поважної причини пропуску строку звернення до суду, який складає 6 місяців з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, більш того представником позивача зазначається що, строк встановлений статтею 122 КАС України останнім не порушено.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом та суд зазначає про необхідність надання заяви про поновлення строку для звернення до суду із зазначеним позовом та докази поважності причин його пропуску із урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 123, 256, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви за вхід. № 8258/21 від 22.02.2021 р. відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.