Справа № 500/423/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/423/21

24 лютого 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови від 08.01.2021 ВП №62995448 про накладення штрафу.

В обґрунтування позову вказано, що 18.01.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі Відділ) Дубчак М.3. винесено постанову про накладення штрафу на Тернопільську міську раду в межах виконавчого провадження ВП №62995448 з виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Тернопільської міської ради на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою. Вказаною постановою державний виконавець постановив накласти та стягнути з боржника на користь держави штраф на суму 5100 грн та зобов`язати Тернопільську міську раду виконати судове рішення протягом десяти днів.

Позивач стверджує, що 18.12.2020 з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/642/20 на черговому пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради прийнято рішення №8/2/135, згідно з пунктом 1 якого надано дозвіл громадянам (усім стягувачам) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Одночасно пунктом 2 цього рішення визначено пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність, враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству «Тернопільводоканал»» Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування вул. Новий Світ Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» для виробничих потреб.

За таких обставин позивач вважає, що виконав рішення суду та подав державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Натомість 04.01.2021 державний виконавцем виніс вимогу, в якій просив надати роз`яснення з приводу другого пункту рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135. На виконання цієї вимоги міська рада надіслала державному виконавцю лист з аргументами стосовно прийнятого рішення та повторно просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження. За результатами розгляду письмових пояснень міської ради, державний виконавець виніс оскаржувану постанову.

Позивач зазначає, що при прийняті і обговоренні проекту рішення міської ради «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. Гук А.Б. та інші)» одним із депутатів міської ради (враховуючи формулювання тексту рішення окружного суду) було внесено пропозицію, суть якої полягала в тому, що саме до повноважень міської ради як представницького органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Тому лише міська рада може приймати рішення про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності. Відтак було прийняте рішення у відповідній редакції, яка вже вказана вище.

Позивач посилається на положення статей 25, 46, 49, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та вказує, що Тернопільською міською радою було виконано рішення суду, саме до повноважень міської ради належить вирішення питання надання земельної ділянки із земель комунальної власності чи відмови у її наданні.

Також позивач вказує, що оскільки на вимогу державного виконавця від 04.01.2021 ним надано відповідь, яку державний виконавець отримав 14.01.2021, то останній мав 15.01.2021 перевірити її виконання та в цей же день винести постанову про накладення штрафу, проте така прийнята 18.01.2021. Вважає, що державним виконавцем порушено порядок та строк винесення постанови про застосування штрафу.

З огляду на вказане та вважаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу протиправною, Тернопільська міська рада звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 позовну заяву залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), призначено у справі судове засідання на 24.02.2021.

17.02.2021 (у строк встановлений судом) до суду надійшов відзив на позов (а.с.30-36), у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №62995448 з примусового виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Тернопільської міської ради розглянути звернення громадян щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Стягувачем у виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , за заявою якого відкрито виконавче провадження 14.09.2020. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

В межах виконавчого провадження боржником подавалася заява від 25.09.2020 про відкладення проведення виконавчих дій, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 №500/642/20 відстрочено виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради, державним виконавцем 02.10.2020 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради, яка була призначена на 18.12.2020.

28.12.2020 божником надано копію рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші.)». Пунктом 1 цього рішення надавався стягувачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , а другим пунктом зазначалася - пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.

З огляду на зміст рішення міської ради, державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 04.01.2021 надати письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18.12.2020 №8/2/135, такі роз`яснення надійшли 14.01.2021, з яких однозначно вбачалося, що рішення суду у справі № 500/642/20, боржником не виконано. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25.08.2020 стягувач не отримав. Відтак, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем 18.01.2021 винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн за не виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, та законних вимог державного виконавця.

Відповідач у відзиві вказує на формальність прийнятого рішення Тернопільською міською радою, для подальшого уникнення санкцій, які передбачені Законом №1404-VIII.

Враховуючи наведені вище обставини, представник відповідача вважає, що оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Разом з відзивом на позов відповідачем подано до суду матеріали виконавчого провадження ВП №62995448 (а.с.38-67).

У судовому засіданні 24.02.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив, що рішення суду виконано, про що проінформовано державного виконавця. При цьому надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стягувачу і одночасне визнання у цій частині рішення міської ради нечинним є волевиявленням депутатів ради, які приймають рішення колегіально, після обговорення і саме до повноважень цього органу віднесено вирішення земельних питань. Пояснити чому перевага була надана Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га по АДРЕСА_1 , а не позивачам у справі №500/642/20 (зокрема стягувачу у спірному виконавчому провадженні) представник Тернопільської міської ради пояснити не зміг. Проте неодноразово зауважував, що таким було волевиявленням колегіального органу Тернопільської міської ради, розпорядження землями комунальної власності належить саме до його повноважень.

Також представник позивача вважає, що якщо у вимозі державного виконавця від 04.01.2021 було встановлено Тернопільській міській раді строк для її виконання до 15.01.2021, і боржник подав відповідні пояснення на виконання вимоги 14.01.2021, то вже 15.01.2021 державний виконавець мав перевірити її виконання та за наявності підстав у цей же день, а не 18.01.2021 винести постанову про накладання штрафу.

У судовому засіданні 24.02.2021 державний виконавець Дубчак М.З. позов не визнала. Вказала, що стягувач дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25.08.2020 не отримав, тобто рішення суду не виконано, причини невиконання є неповажними, а тому на боржника накладено стягнення у вигляді штрафу.

З ініціативи суду відповідно до вимог частини четвертої статті 9 КАС України, якою визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин щодо предмету доказування у цій справі, до матеріалів справи долучено копії судових рішень у справах №500/642/20 та №500/1528/19 за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради щодо оскарження відмов у видачі дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, (а.с.68-89).

В подальшому у судовому засіданні 24.02.2021 судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами КАС України з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 №7/46/67 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)» та зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою (а.с. 79-89).

Тернопільським окружним адміністративним судом 25.08.2020 на виконання вищевказаного судового рішення у справі №500/642/20 видано виконавчі листи, боржником у яких є Тернопільська міська рада (а.с.26).

З метою примусового виконання виконавчого листа у цій справі за заявою стягувача ОСОБА_2 (а.с.39) старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі державний виконавець) Дубчак М.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448 (а.с.42). У пункті 2 вказаної постанови зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

28.09.2020 до Відділу надійшла заява боржника від 25.09.2020 за вих. №1251/01 про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку із зверненням до суду щодо надання відстрочки виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 (а.с.43).

30.09.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання додаткової інформації про дату пленарного засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020 (а.с.46).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 №500/642/20 відстрочено виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради.

02.10.2020 на підставі пункту 6 частини першої статті 34, статті 35 Закону №1404-VIII державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради.

14.12.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання інформації про дату чергового засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020 (а.с.46).

Згідно з повідомленням Тернопільської міської ради чергове пленарне засідання сесії Тернопільської міської ради щодо розгляду питання по ВП №62995448 призначено на 18.12.2020 (а.с.52).

23.12.2020 державним виконавцем на підставі частини п`ятої статті 35 Закону №1404-VIII винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій (а.с.51).

29.12.2020 від боржника Тернопільської міської ради до Відділу надійшла заява про закінчення виконавчого провадження та надано копію рішення ради від 18.12.2020 №8/2/135 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)» (а.с.54-55).

У рішенні Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 зазначено таке: Розглянувши рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020, №500/642/20, яким зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути звернення щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою за адресою АДРЕСА_1 , що набрало законної сили 29.07.2020 р., приймаючи до уваги рішення Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству «Тернопільводоканал»», керуючись статтями 12, 118 Земельного кодексу України, 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:

1. Дати дозвіл громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з додатком. У додатку зазначені громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

2. Враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству «Тернопільводоканал»» Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування вул. Новий Світ Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» для виробничих потреб, пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність (а.с.55-56).

04.01.2021 з огляду на такий зміст рішення та з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем на адресу Тернопільської міської ради скеровано вимогу, якою боржника зобов`язано надати в термін до 15.01.2021 належним чином засвідчену копію рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 та письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18.12.2020 №8/2/135 (а.с.57-58).

14.01.2021 до Відділу надійшли додаткові пояснення від боржника, у яких зазначено, що 18.12.2020 на пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради розглядався проект рішення міської ради «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)».

В ході обговорення проекту цього рішення одним із депутатів міської ради (враховуючи формулювання тексту рішення окружного суду) було внесено пропозицію, суть якої полягала в тому, що саме до повноважень міської ради як представницького органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Тому лише міська рада може приймати рішення про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності.

У свою чергу, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду підлягало обов`язковому виконанню, однак 29.05.2020 міською радою прийнято рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , через що ,враховуючі дані обставини, після обговорення, депутати погодились із запропонованим варіантом вирішення питання та під час голосування більшістю голосів його підтримали.

Боржник навів у поясненнях положення статей 25, 49, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 2, 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та вважав, що рішення суду виконане в повному обсязі (а.с.59-60).

Разом з тим, державний виконавець прийшов до переконання, що рішення суду у справі №500/642/20 боржником не виконано, дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25.08.2020 стягувач не отримав.

З огляду на це та, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону №1404-VIII, державним виконавцем 18.01.2021 винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн за не виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, та законних вимог державного виконавця.

04.02.2021 Тернопільській міській раді направлено вимогу державного виконавця, у якій зобов`язано боржника до 12.02.2021 виконати рішення суду (а.с.66).

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 18.01.2021 ВП №62995448 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні №62995448, суд виходить із змісту рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 №500/642/20 (а.с.79-81).

Так, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 № 7/46/67 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)». Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , НОМЕР_5 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Встановлено судовий контроль за виконанням рішення в даній адміністративній справі, шляхом зобов`язання Тернопільську міської ради подати у місячний строк, після набрання рішенням суду законної сили, звіту про виконання судового рішення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду залишене без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 (а.с.82-89).

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 вказано, що при розгляді справи судами було встановлено, що позивачі як учасники бойових дій, неодноразово зверталися до Тернопільської міської ради із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку із неналежним розглядом відповідачем їх заяв позивачі звернулися до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 позов задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 33 сесії 7 скликання, що відбулась 05.04.2019, проекту рішення «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр.Гук А.Б. та інші)». Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25.02.2019 та 26.02.2019 про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №857/9203/19 апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено частково. Змінено рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19, замінивши у третьому абзаці його резолютивної частини слова «та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою» словами «та прийняти рішення у відповідності до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України». У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 залишено без змін.

Вдруге позивачі оскаржували відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , у справі №500/642/20, виконання рішення у якій здійснюється у виконавчому провадженні №62995448.

Як зазначено у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 при розгляді апеляційним судом справи №500/642/20, позивачами була подана заява про забезпечення позову у даній справі, оскільки 29.05.2020 Тернопільська міська рада прийняла рішення № 7/50/143 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству «Тернопільводоканал»» для виробничих потреб. На думку апеляційної інстанції, такі обставини суперечить доводами апелянта (Тернопільської міської ради) про те, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, розташовані у зоні охоронюваного ландшафту, у якій проведення різного роду робіт, зокрема будівництво, можливе лише в окремих випадках та після погодження відповідними органами.

Такі обставини (надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки іншому суб`єкту) не вплинули при перегляді рішення суду апеляційним судом на визначений судом спосіб захисту порушених прав позивачів, зокрема, у частині зобов`язання Тернопільську міську раду розглянути звернення про надання дозволу громадянам (позивачам у справі) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Також апеляційний суд зазначив, що суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 819/570/18 зробив висновок, що умови, за яких адміністративний орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з метою належного захисту порушеного права позивачів необхідно зобов`язати Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

У цій справі судом встановлено, що на виконання рішення суду Тернопільська міська рада приймає рішення від 18.12.2020, яким надає дозвіл, зокрема стягувачу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою (пункт 1 рішення) і разом з тим, цим же рішенням такий дозвіл скасовує шляхом вказівки у пункті 2 рішення про те, що пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.

Фактично рішення суду не виконане, оскільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відсутній. При цьому, виходячи зі змісту судових рішень у справах №500/1528/19 та №500/642/20 вперше ОСОБА_2 звернувся за таким дозволом з заявою від 25.02.2019 (26.02.2019), проте двічі отримував відмови, які визнані судом протиправними та скасовані. Натомість Тернопільська міська рада не проаналізувала та не взяла до уваги, не врахувала в подальшому підстави скасування судом відповідних відмов, а вживала заходів (дій), щоб унеможливити виконання рішення суду та отримання земельних ділянок позивачами.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Тернопільська міська рада, крім того, що не виконувала рішення до звернення стягувача за його примусовим виконанням, то ще й не виконала його у порядку примусового виконання, оскільки не надала дозвіл стягувачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Суд погоджується з позицією державного виконавця, що прийняття рішення Тернопільською міською радою 18.12.2020 №8/2/135 носило формальний характер, та не є виконанням судового рішення в повному обсязі.

Будь-яких аргументів позивач стосовно наявності поважних причин, що утруднюють виконання рішення суду, не навів у позові, так як вважає рішення виконаним, а тому суд вважає, що такі відсутні.

Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом №1404-VIII.

Приймаючи постанову від 18.01.2021 про накладення штрафу, державний виконавець встановив, що виконавчий лист № 500/642/20 не виконано, дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою від Тернопільської міської ради не отримав.

Суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а потім його скасування (навіть через те, що вже надано дозвіл іншому суб`єкту під час розгляду справи у судах) не свідчить про те, що позивач робить все можливе для виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів процесу надання земельної ділянки у власність чи користування.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Як вбачається зі статті 79-1 Земельного кодексу України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Безпосередня передача (надання) земельної ділянки у власність чи користування після виготовлення проекту землеустрою та його затвердження відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не важливо за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Відтак, у спірному випадку виконанням рішення суду буде наявність дозволу у стягувача ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у вигляді відповідного рішення Тернопільської міської ради про надання відповідного дозволу (не скасованого, не визнаного таким, що втратило чинність).

Прийняття Тернопільською міською радою рішення від 29.05.2020 №7/50/143 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству «Тернопільводоканал»» щодо тієї ж земельної ділянки не впливає на виконання судового рішення у справі №500/642/20 і не є поважною причиною його невиконання.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. N 11-рп/2012).

Також суд критично оцінює мотивацію представника позивача про те, що постанова про накладення штрафу прийнята несвоєчасно, а саме 18.01.2021. На переконання представника позивача вона мала бути прийнята 15.01.2021 (на наступний день після надання боржником пояснень по вимозі). З цього приводу суд зазначає, що у вимозі державного виконавця від 04.01.2021 було встановлено Тернопільській міській раді строк для її виконання до 15.01.2021 (календарний день п`ятниця). Незалежно від того, коли боржник подав відповідні пояснення на виконання цієї вимоги, державний виконавець має перевірити виконання вимоги наступного робочого дня після закінчення відповідного строку, так як до закінчення цього строку боржник має право надавати ще інші докази, пояснення на виконання вимоги. Такі висновки випливають з аналізу положень статті 63 Закону №1404-VIII, яка наведена вище. Відтак державний виконавець правомірно саме 18.01.2021 (календарний день понеділок), наступного робочого дня після закінчення строку, встановленого виконавцем у вимозі, перевірив виконання боржником вимоги від 04.01.2021 та прийняв постанову про накладення штрафу.

Стосовно позиції представника позивача про те, що Тернопільська міська рада є колегіальним органом, який самостійно приймає рішення на підставі волевиявлення депутатів ради, вирішувати питання про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності може лише місцева рада, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні від 20.11.2011 у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasanand Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Тернопільська міська рада як суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Відтак, на переконання суду, позивач як боржник у виконавчому провадженні та, крім того ще й суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний неухильно виконувати рішення суду, не підшуковувати виправдання такого невиконання через наявність повноважень приймати рішення з певною дискрецією.

Вирішуючи питання щодо належності відповідача у цій справі, суд зазначає, що юридичною особою, яка зареєстрована та внесена до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Відповідно до статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями статті 43 КАС України закріплено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх.

Частиною третьою статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Аналіз вищезазначених норм процесуального законодавства свідчить про те, що в адміністративних справах відповідачами є органи державної влади, якими під час виконання своїх повноважень було порушено права фізичних та/або юридичних осіб.

За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (в редакції наказу Міністерства юстиції № 4224/5 від 27.12.2019), органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

- відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

- управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

- відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Зі змісту вищезазначених норм убачається, що система органів державної виконавчої служби визначена на рівні закону, зокрема статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Норми Інструкції, як підзаконного нормативно-правового акта мають відповідати положенням закону та не суперечити їм.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 06.08.2020 у справі №640/10840/19 та зазначив, що Департамент державної виконавчої служби є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, визначення його органом державної виконавчої служби на рівні положень Інструкції не має визначального характеру, порівняно з нормами Закону № 1403-VIII. На переконання Верховного Суду питання внутрішньої організації органу державної влади, зокрема Міністерства юстиції України під час реалізації функції з організації примусового виконання судових рішень, не створює для структурних підрозділів суб`єкта владних повноважень можливості самостійно виступати у правовідносинах, які виникають під час оскарження дій державних виконавців.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачами у справах, передбачених статтею 287 КАС України є відповідний орган державної виконавчої служби, який має адміністративну процесуальну дієздатність, тобто є юридичною особою, а не структурним підрозділом суб`єкта владних повноважень. Ознаками адміністративної процесуальної дієздатності відповідно до частини третьої статті 43 КАС України наділене саме Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), а тому таке є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду не надано достатніх і переконливих доказів виконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано вчинити певні дії. При цьому відсутні поважні причини його невиконання. За таких обставин слід дійти висновку, що спірна постанова про накладення штрафу від 18.01.2021 винесена державним виконавцем відповідно до норм чинного законодавства. Тож у задоволенні позову про скасування спірної постанови слід відмовити.

За правилами, визначеними статтею 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Тернопільська міська рада (вулиця Листопадова, 5, місто Тернопіль, 46001, ).

Відповідач: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11, ).

Повний текст рішення складено та підписано 24 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.