Справа № 560/7650/20
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7650/20
РІШЕННЯ
іменем України

22 лютого 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 23.11.2020 в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по день фактичного розрахунку - 29.10.2020 включно; 2) стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , із розрахункового рахунку з якого здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по день фактичного розрахунку - 29.10.2020 включно в розмірі 240397,80 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що фактично остаточний розрахунок з ним здійснено 29 жовтня 2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Зазначає, що звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач відмовив у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, такою, що суперечить вимогам законів України та порушує його Конституційні права, тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 30.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

10.12.2020 до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі частини першої статті 117 КЗпП України, є безпідставним. Також просив здійснити розгляд справи за участю представника Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 10.12.2020 клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №560/7650/20 в судовому засіданні з повідомленням сторін - залишено без задоволення.

Відповідно до ухвали від 17.02.2021 суд витребував у відповідача докази.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та згідно наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2018 №33-РС його було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2018 року №209 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 19.09.2018 (арк. спр. 11).

Позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявами від 29.04.2020, в яких просив виплатити індексацію грошового забезпечення з 25.02.2016 до 28.02.2018 та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 років.

Листами військової частини НОМЕР_1 №350/184/2/368/ПС та №350/184/2/369/ПС від 06.05.2020 відповідач повідомив позивача, що в позитивному вирішені заяв відмовлено.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.07.2020 по справі №560/2441/20, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (арк. спр. 12-14).

Згідно з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2020 по справі №560/2440/20, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 25 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 25 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року (арк. спр. 16-19).

Отже, судовими рішеннями у справах №560/2440/20 та №560/2441/20, зокрема, вирішено питання про виплату позивачу: 1) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 років; 2) індексації грошового забезпечення з 25 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Відповідач виконав вищевказані рішення суду та виплатив позивачу: 1) грошову компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в сумі 18002,57 грн, що стверджено платіжним дорученням №945 від 29.09.2020 (арк. спр. 48); 2) індексацію грошового забезпечення за період з 25 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 в сумі 6727,76 грн, що стверджено платіжним дорученням №1051 від 29.10.2020 (арк. спр. 47).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Верховним Судом сформовано ряд правових позицій щодо співмірності розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, зокрема у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц, №806/2473/18, які суд враховує у цій справі, і наступне.

Оскільки, остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 29.10.2020, тому періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 19.09.2018 (з дати звільнення) по 29.10.2020, що складає - 772 дні.

З урахуванням згаданих рішень судів у справах №560/2440/20 та №560/2441/20 розмір простроченої заборгованості перед позивачем на момент звільнення складав 24730,33 гривень.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача за №350/184/2/984 від 10.12.2020 складає 311,81 гривень (арк. спр. 45).

Розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні коштів, які слід було б виплатити позивачу складає 240717,32 грн (311,81 х 772).

При цьому, потрібно враховувати, що позивач до 29.04.2020 не пред`являв жодних вимог до роботодавця (військової частини) в частині виплати належних йому сум при звільненні, адже тільки 29 квітня 2020 року позивач звернувся військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату належних сум компенсації за невикористану відпустку та індексації грошового забезпечення.

Відповідач листами від 06.05.2020 відмовив позивачу у задоволенні його заяв від 29.04.2020 щодо виплати індексації грошового забезпечення з 25.02.2016 по 28.02.2018 та компенсації за невикористану відпустку для учасників бойових дій за період з 2015 по 2018 роки.

Отже, відповідач з часу відмови позивачу - 06.05.2020 порушив його право і між сторонами виник спір щодо належних сум при звільненні.

Позивач просить стягнути з відповідача 240397,80 гривень, що приблизно в 10 - ть раз перевищує фактичну суму боргу - 24730,33 гривень.

Остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 29.10.2020 (арк. спр. 47), а тому, за період починаючи з 06.05.2020 у відповідача виникає обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і він складає 55190,37 грн (177 днів х 311,81 гривень).

Такий підхід визначення суми компенсації цілком відповідає раніше викладеним позиціям Верховного Суду викладених у справах №821/1083/17, №806/2473/18, оскільки в даному випадку дотримуються принципи пропорційності, справедливості та враховуються всі важливі обставини, що впливають на визначення її розміру.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду у справах №821/1083/17, №806/2473/18, які суд використовує саме у цій справі щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку (наприкад №761/9584/15-ц), суд першої інстанції вважає, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2020 по 29.10.2020.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2020 по 29.10.2020 в сумі 55190,37 (п`ятдесят п`ять тисяч сто дев`яносто гривень тридцять сім копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 22 лютого 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя А.І. Петричкович