Справа № 520/17739/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
22 лютого 2021 року № 520/17739/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №4214 від 04.09.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ;

- зарахувати до страхового стажу в трьохкратному розмірі період перебування в діючій армії з 26.10.1980 по 07.02.1983 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ з дати звернення, а саме з 29.11.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у визначений судом строк з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі;

- звільнити позивача від сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення №4214 від 04.09.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято необґрунтовано, відтак підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою від 16.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до запису у копії трудової книжки серії НОМЕР_2 у період 26.10.1980-07.02.1983 заявник проходив службу в Радянських Збройних Силах СРСР.

Згідно з записами у копії військового квитка серії НОМЕР_3 заявник був призваний на дійсну військову службу і направлений до військової частини 26.10.1980, а звільнений у запас по закінченню стоку служби 07.02.1983.

За рішенням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 заявник набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_4 .

З копії довідки Краснокутського військового комісаріату від 27.09.2016 №1312 вбачається, що заявник у період 26.10.1980-07.02.1983 проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_5 , особовий склад якої брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

Довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 09.07.2007 №21/59/В-6005 визначено, що заявник проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_5 у період 01.11.1980-07.02.1983, особовий склад цієї військової частини брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, але як календарний облік проміжку часу безпосередніх бойових дій, так і облік персональних даних військовослужбовців учасників бойових дій не вівся.

Позивач звернувся до Управління з приводу призначення пенсії у порядку ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях.

Рішенням Управління в особі Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства від 04.12.2019 відмовлено у призначенні пенсії за згаданим зверненням громадянина.

Не погоджуючись з вказаним ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про:

1) скасування рішення №231 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003;

2) зарахування до страхового стажу в трьохкратному розмірі період перебування в діючій армії з 26.10.1980 по 07.02.1983 роки;

3) зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дострокову пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 з дати звернення, а саме з 29.11.2019 року;

4) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у визначений судом строк з дня набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 у справі №520/2247/2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №231 від 04.12.2019 з приводу відмови у призначення позивачу (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії у порядку статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням від 29.11.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., Харків, Харківська область, 61000, ) повторно розглянути звернення позивача (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код ) від 29.11.2019 з приводу призначення пенсії у порядку статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення від 23.03.2020 залишено без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020 апеляційну скаргу відповідача на рішення від 23.03.2020 повернуто скаржнику.

Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення №4214 від 04.09.2020(а.с.32).

Як встановлено зі змісту рішення відповідач дійшов до висновку, що відповідно до статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях після досягнення 55 років та Й наявності страхового стажу не менше 25 років. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 заявника на момент звернення склав 29 років 11 місяців 14 днів. В довідках №1312 від 27.09.2016, №21/59В від 09.07.2007 відсутня інформація про участь заявника в бойових діях. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій ОСОБА_1 відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю документів, які засвідчують особливий статус особи, які зазначені у розділу II п. 2.1 п.п. 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 ст. 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Зі змісту наведеної норми права вбачається, що законодавцем у тексті однієї статті закону одночасно визначено як категорії осіб, так і умови набуття ними права на пенсію за критерієм вікового цензу (стосовно чоловіків досягнення 55 річного віку) і критерієм цензу страхового стажу (стосовно чоловіків 25 років).

Судом встановлено, що станом на дату первинного звернення (29.11.2019) позивач досяг 55-річного віку.

Згідно змісту рішення пенсійного фонду, яке є предметом спору, від 04.09.2020 року на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 11 місяців 14 днів.

Таким чином, обставини досягнення позивачем необхідного вікового цензу (досягнення 55 річного віку) та наявності у останнього необхідного цензу страхового стажу (перевищення показником стажу межі у 25 років) пенсійним органом під сумнів не ставиться та не спростовується.

Як з`ясовано судом, фактичною підставою для прийняття рішення слугувала відсутність серед матеріалів звернення позивача документально підтвердженої інформації про участь ОСОБА_1 у бойових діях, а саме в довідках №1312 від 27.09.2016, №21/59В від 09.07.2007 відсутня інформація про участь заявника в бойових діях.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем долучені довідки №1312 від 27.09.2016, №21/59В від 09.07.2007.

Як встановлено судом з довідки від 27.09.2016 №1312, що остання видана рядовому у відставці ОСОБА_1 , 1962 р. н. в тому, що він проходив дійсну військову службу в період з 26.10.1980 по 07.02.1983 у в/ч НОМЕР_5 . Особовий склад в/ч НОМЕР_5 приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.

Як встановлено судом з довідки від 27.09.2016 №1312 ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_5 м. Термез Узбекського ССР з 01.11.1980 до 07.02.1983. Проходження дійсної військової служби на території Республіки Афганістан з січня 1980 року військовозобов`язаних строкової служби не враховувалось та документально не враховувалось. Особистий склад військової частини НОМЕР_5 приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан.

Форма довідки (Додаток 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637), яка видається військовим комісаріатом повинна містити відомості про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) із зазначенням загальної кількості років, місяців та днів. В довідці зазначається, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Таким чином, вказані довідки не визначають періоду участі позивача бойових діях на території Республіки Афганістан.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 73 КАС України).

Відповідно до ст. 74 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом ст. 75 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими останній обґрунтовує заявлені позовні вимоги.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що у разі неможливості надати документи на підтвердження факту, останній встановлюється у судовому порядку.

У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення, зокрема, фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання(ст. 316 ЦПК України).

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості підтвердити інформацію про період участі заявника в бойових діях судовим рішенням, яким встановлено даний факт.

З огляду на вказане, частина позовних вимог про зарахування до страхового стажу в трьохкратному розмірі період перебування в діючій армії з 26.10.1980 по 07.02.1983 роки задоволенню не підлягає.

При цьому, абзацом третім підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; довідка МСЕК про групу та причину інвалідності, отриманої унаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, отриманих під час безпосереднього перебування в районах та у період здійснення зазначених заходів, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку; довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637), а для осіб, яким надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 11-13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені Порядком надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 685 (у разі призначення пенсії особам з інвалідністю згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).

Судом встановлено, що до настання події доповнення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування положеннями ст. 115 згідно з Законом України №2148-VIII від 03.10.2017р., аналогічна за змістом норма з приводу дострокового призначення пенсії діяла за п.п.6 п.3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI та за ст.16 Закону України Про пенсійне забезпечення.

При цьому, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 06.11.2018р. по справі №591/3086/16-а участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018р. у справі №295/1129/17.

У розумінні ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом підтвердження обставини участі військовослужбовця у бойових діях є відповідне посвідчення учасника бойових дій.

У пункті 3.5 рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019р. №2-р/2019 по справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) указано, що Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012).

Принцип рівності в правах допускає застосування диференційованого підходу до певних правовідносин, зокрема, залежно від дати набуття відповідного права за умови, що обраний підхід є виправданим у демократичному суспільстві, та за наявності обґрунтованих підстав. У випадку регулювання соціальних прав із метою забезпечення соціальної справедливості застосування принципу абсолютної рівності може спричинити ситуацію, за якої внесення змін до будь-яких нормативно-правових актів (щодо прав та обов`язків осіб) буде неможливим, та створити загрозу економічній безпеці держави (призвести до негативних фінансових наслідків).

Європейський суд з прав людини вказував, що "неоднаковість ставлення є дискримінаційною, якщо вона позбавлена об`єктивного й розумного обґрунтування; іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети чи якщо бракує виправданого співвідношення пропорційності між застосованими засобами та переслідуваною метою. Договірній державі належить певний простір оцінювання у визначенні, чи та якою мірою відмінності в інших подібних ситуаціях виправдовують неоднакове ставлення" (§ 51 рішення у справі "Stec and Others v. The United Kingdom" від 12 квітня 2006 року).

Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи, незалежно від їх певних ознак, мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації; форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб забороняються; не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують прав та свобод інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг за певними ознаками особам, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій; закріплення у законі особливих вимог щодо реалізації окремих прав..

За змістом рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019р. №1-рп(ІІ)/2019 по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) під використаним у національних законах України терміном військовослужбовці фактично слід розуміти у тому числі і військовослужбовців Радянської Армії та військовозобов`язаних під час спеціальних військових зборів Радянської Армії.

З огляду на викладене та зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника тлумаченням є однакове застосування правила дострокового виходу на пенсію для усіх військовослужбовців, які брали участь у бойових діях.

Суд доходить до переконання про помилковість твердження пенсійного органу стосовно необхідності підтвердження обставин участі військовослужбовця у бойових діях виключно відповідними документами у порядку постанови КМУ від 12.08.1993 №637.

У даному ж випадку в аспекті ст.115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підтвердженню для призначення пенсії позивачу, насамперед, підлягають не обставини тривалості участі військовослужбовця у бойових діях, а сам факт такої участі.

Судом встановлено, що за рішенням військового комісара Богодухівського ОМВК заявник набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_4 .

Як вказаного вище обставини досягнення позивачем необхідного вікового цензу (досягнення 55 річного віку) та наявності у останнього необхідного цензу страхового стажу (перевищення показником стажу межі у 25 років) пенсійним органом під сумнів не ставиться та не спростовується.

З огляду на вказане, рішення №4214 від 04.09.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість,

З метою належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ з дати звернення, а саме з 29.11.2019 року.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 381 КАС України встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є правом, а не обов`язком суду та застосовується з урахуванням фактичних обставин справи. В даній справі судом не вбачається необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні діїзадовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №4214 від 04.09.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VІ з дати звернення, а саме з 29.11.2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.