Справа № 160/7610/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/7610/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р. (суддя Верба І.О.) в справі № 160/7610/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 р., зобов`язання перерахувати розмір та виплатити пенсію з 07.10.2009 р. по дату поновлення як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищенням пенсії за понаднормативний стаж відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити з 01.10.2017 р. осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність у заяві від 07.05.2020 р., поданої до відповідача, вимог про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 р., а також невідповідність заяви встановленій формі. Із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 р. в справі № 815/1226/18 зазначає, що має право на поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 160/3936/19, яке набрало законної сили 30.10.2019 р., визнано протиправною відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо поновлення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладена в листі від 15.04.2019 року № 825/02-07/24; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 04.04.2019 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідно до довідки від 31.01.2020 № 1003/1 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком: квітень 2019 рік у розмірі 2 879,15 грн., травень 2019 рік у розмірі 3 199,06 грн.; червень 2019 рік у розмірі 3 199,06 грн.; липень 2019 рік у розмірі 3 215,81 грн.; серпень 2019 рік у розмірі 3 215,81 грн.; вересень 2019 рік у розмірі 3 215,81 грн.; жовтень 2019 рік у розмірі 3 215,81 грн.; листопад 2019 рік у розмірі 3 215,81 грн.; грудень 2019 рік у розмірі 3 234,31 грн.; січень 2020 рік у розмірі 3 234,31 грн.

07.05.2020 представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив виплатити заборгованість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 по квітень 2019 року.

Листом від 14.05.2020 № 7676-7983/Ч-02/8-0400/20 «Про розгляд звернення» Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви від 07.05.2020 щодо виплати пенсії повідомив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 160/3936/19 щодо часткового задоволення позовної заяви пенсію ОСОБА_1 нараховано з 04.04.2019 та виплачено в лютому 2020 року; даний лист не є відмовою у призначенні пенсії, а носить інформаційно-роз`яснювальний характер.

Враховуючи, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 160/3936/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 04.04.2019, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, а розглянувши повторно заяву про призначення/перерахунок пенсії, ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 04.04.2019, з урахуванням не оскарження позивачем рішення або дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду від 08.07.2019 у справі № 160/3936/19, а позивач пов`язує звернення до суду з бездіяльністю у непоновленні виплати пенсії за віком згідно із заявою від 07.05.2020, суд першої інстанції вважав, що оскаржена бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в цій справі не пов`язана з виконанням рішення суду у справі № 160/3936/19 та відсутні підстави для висновку про необхідність розгляду спірних питань в порядку статті 383 КАС України.

Також суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач пов`язує протиправну бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії за віком з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 з поданою заявою від 07.05.2020, а в цій заяві представник позивача Акерман О.М. просив виплатити заборгованість ОСОБА_1 з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 по квітень 2019 року, проте вимог щодо поновлення виплати пенсії за віком з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 заява від 07.05.2020 не містить, тобто заява від 07.05.2020 не є заявою про поновлення виплати пенсії за віком, у тому числі встановленого зразка відповідно до Порядку № 22-1, тобто відповідачем не розглядалось питання про поновлення виплати пенсії на підставі заяви від 07.05.2020 р., тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги у цій частині.

Оскільки здійсненню перерахунку та в подальшому виплаті пенсії, починаючи з 07.10.2009, передувало поновлення виплати пенсії з такої дати, суд першої інстанції дійшов висновку про не встановлення бездіяльності відповідача у питанні поновлення виплати пенсії за віком з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 згідно із заявою від 07.05.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд визнає приведені висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. у справі № 160/3936/19, яке набрало законної сили 30.10.2019 р., яким зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 04.04.2019 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, ГУ ПФУ поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 04.04.2019 р.

Довідкою ГУ ПФУ від 31.01.2020 р. № 1003/1 підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком, розмір якої складає: квітень 2019 р. 2 879,15 грн., травень 2019 р. 3 199,06 грн., червень 2019 р. 3 199,06 грн., липень 2019 р. 3 215,81 грн., серпень 2019 р. 3 215,81 грн., вересень 2019 р. 3 215,81 грн., жовтень 2019 р. 3 215,81 грн., листопад 2019 р. 3 215,81 грн., грудень 2019 р. 3 234,31 грн., січень 2020 р. 3 234,31 грн.

Заявою від 07.05.2020 р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив виплатити заборгованість з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 р. по квітень 2019 р. (а.с. 5).

Листом від 14.05.2020 р. № 7676-7983/Ч-02/8-0400/20 повідомлено ОСОБА_2 про нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 04.04.2019 р. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. в справі № 160/3936/19.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846, (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до пункту 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

За змістом пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Як зазначено вище, на виконання судового рішенням, яке набрало законної сили, відповідачем поновлено виплату пенсії позивачу з 04.04.2019 р.

07.05.2020 р. представником позивача подано відповідачу заяву про виплату заборгованості з виплати пенсії з 07.10.2009 р., але не ставилось питання про поновлення виплати пенсії позивача з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р.

Враховуючи, що позивачем не оскаржено в межах цієї справи рішення відповідача про поновлення виплати пенсії з 04.04.2019 р., а не з 07.10.2009 р., а бездіяльність в частині не поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 р. позивач пов`язує із заявою від 07.05.2020 р., яка не містить вимог про поновлення виплати пенсії за віком з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., заява від 07.05.2020 р. не може вважатися заявою про поновлення виплати пенсії за віком у розумінні Порядку № 22-1, тому є правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем перед відповідачем не ініціювалось питання про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 р. та таке питання не розглядалось відповідачем у рамках розгляду заяви від 07.05.2020 р., тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Суд зазначає, що наявність обов`язку у відповідача поновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права.

Поновлення виплати пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Оскільки судом не приймалось рішення про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 р. в межах справи №160/3936/19, відповідачем прийнято рішення про поновлення виплати пенсії з 04.04.2019 р., а позивачем таке рішення не оскаржено.

Іншого звернення від позивача щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 р. до відповідача не подавалось, а заява від 07.05.2020 р. не може вважатися таким зверненням, адже представник позивача в цій заяві просив виплатити заборгованість з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 р. по квітень 2019 р.

Посилання апелянта на надмірний формалізм суду першої інстанції у питанні поновлення виплати пенсії суд визнає необґрунтованим, оскільки в цьому питанні відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв із дотриманням вимог Закону № 1058-ІV та Порядку № 22-1.

Крім того, суд не може визнати бездіяльністю таку поведінку суб`єкта владних повноважень, яка відповідає законодавству, а також зобов`язати суб`єкта владних повноважень діяти не у спосіб, що передбачені законодавством.

Судом враховуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20.05.2020 р. в справі № 815/1226/18, проте суд зауважує, що враховуючи заяву представника позивача від 07.05.2020 р. про виплату заборгованості пенсії, відповідачем не розглядалось питання про поновлення виплати з 07.10.2009 р., тому доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача є передчасними.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки здійсненню перерахунку та в подальшому виплаті пенсії, починаючи з 07.10.2009 р., передувало поновлення виплати пенсії з такої дати, в цьому випадку не встановлено бездіяльності відповідача у питанні поновлення виплати пенсії за віком з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України 07.10.2009 р. згідно із заявою від 07.05.2020 р.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р. в справі № 160/7610/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р. в справі № 160/7610/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22.02.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22.02.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко