Справа № 140/1357/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

22 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/1357/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Ксензюк А.Я., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 22 березня 2019 року остаточного розрахунку та невиплати належних грошових сум при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 22 березня 2019 року по 30 січня 2020 року у розмірі 143 999 грн 10 коп.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху на підставі положень частин першої, другої статті 169, частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та позивачу для усунення недоліків позовної заяви встановлено десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для його поновлення з підтвердженням належними доказами.

17 лютого 2021 року від позивача надійшло клопотання про поновлення йому строку звернення до суду із цим позовом.

Клопотання позивача задоволенню не підлягає з таких мотивів і підстав.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Луцькому прикордонному загоні, наказом якого від 22 березня 2019 року №145-ос був виключений зі списків частини та усіх видів забезпечення з 22 березня 2019 року. В день звільнення відповідач не здійснив із позивачем повного розрахунку. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №140/2720/19 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 липня 2015 року по 28 липня 2017 року та з 24 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а також грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016, 2017, 2018, 2019 роки. Нараховані за вказаним рішенням суду кошти в сумі 34569 грн 75 коп позивач отримав на свій картковий рахунок 30 січня 2020 року.

Затримка розрахунку при звільненні стала підставою звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні 22 березня 2019 року протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби (з 22 березня 2019 року по 30 січня 2020 року) у сумі 143 999 грн 10 коп.

Отже, предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за весь час затримки з дня звільнення позивача з військової служби (22 березня 2019 року) до дня виплати 30 січня 2020 року індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №140/2720/19 у сумі 34569 грн 75 коп.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до суду у справах про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У пункті 2 цього ж рішення Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №360/4485/19 (тобто, у справі, предметом спору у якій є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні) викладені висновки щодо застосування норм права, які полягають у тому, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти; КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

У цьому випадку індексація грошового забезпечення та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, які не були виплачені позивачу ні під час проходження військової служби, ні при звільненні 22 березня 2019 року, буи йому виплачені 30 січня 2020 року на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №140/2270/19 у сумі 34569 грн 75 коп.

Отже, остаточний розрахунок було проведено з позивачем 30 січня 2020 року, а тому 31 січня 2020 року розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом лише 04 лютого 2021 року, тобто після закінчення строку звернення до суду (як тримісячного строку, встановленого КЗпП України, так і місячного строку, встановленого КАС України) та із значним пропуском цього строку.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк може бути поновленим судом лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними доказами.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними, та підтверджуватися доказами про те, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони.

Початок строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Поняття особа повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

В контексті наведеного є неприйнятними доводи позивача про те, що він не знав про виплату йому 30 січня 2020 року коштів на виконання рішення суду, оскільки не користувався зарплатним рахунком.

З цього приводу варто зауважити, що спір щодо належних позивачу сум при звільненні вирішувався у судовому порядку (справа №140/2720/19). Обов`язок відповідача за цим судовим рішенням є виконаним з моменту перерахування коштів на рахунок позивача та відповідач не обтяжений зобов`язанням інформувати позивача про суму проведених виплат. Те, що позивач не користувався своїм рахунком та протягом тривалого часу не проявляв інтерес до виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не контролював його виконання не є об`єктивно непереборною обставиною, незалежною від волевиявлення позивача. Тому посилання позивача на банківську виписку від 03 лютого 2021 року на підтвердження моменту обізнаності про проведення відповідачем остаточного розрахунку з ним суд вважає безпідставним. Наведені позивачем мотиви для поновлення строку звернення до суду не вказують на дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення до суду, а тому не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку та бути підставою його поновлення судом.

Таким чином, позовна заява подана позивачем до суду після спливу досить тривалого часу з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення визначених законом вимог (враховуючи, що нормами КАС України встановлений місячний строк звернення до суду), та належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач не надав.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки наведені позивачем ОСОБА_1 у клопотанні обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.Я. Ксензюк