Справа № 240/798/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/798/21
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не включення до підрахунку страхового стажу при призначенні пенсії за віком, періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, догляд за непрацездатною матір`ю, неправомірними.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії за віком з дати виникнення права на отримання пенсії за віком, з врахуванням періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, догляд за непрацездатною матір ю.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити недоотриману з вини співробітників пенсійного фонду пенсію за віком з червня 2012 року по червень 2020 року у розмірі 27 775 гривень 68 копійок.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на мою користь, збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 10 250 (десять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на мою користь судові
В обґрунтування позову зазначено, що з 2012 року вона отримує пенсію за віком. Оскільки, на момент призначення пенсії за віком, за підрахунками співробітників пенсійного фонду їїй страховий стаж становив 31 рік 11 місяців 16 днів, то відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу було проведено обчислення розміру пенсії за віком, та розмір пенсійної виплати за віком становив 2000 грн. Однак, у подальшому їй стало відомо, що співробітники пенсійного фонду, в порушення норм діючого законодавства, не врахували до страхового стажу період догляду за непрацездатною матір"ю. За її заявою про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в Житомирській області зарахував до страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку період з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року і страховий стаж становить 35 років 9 місяців 16 днів. Після проведеного порахунку з 01.07.2020 року розмір пенсії становить 2289,33 грн.
На думку позивача, у зв"язку з незаконними діями співробітників в Житомирській області, 8 років вона не отримувала пенсію у розмірі, що відповідає її стажу, а тому вважає, що має право на отримання недоотриманої з 2012 року пенсії.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено відкрите судове засідання у справі з викликом сторін на 16 лютого 2021 року 11:30.
Протокольною ухвалою від 16.02.2020 року, суд, заслухавши думку сторін, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач з 19.06.2012 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно поданої 20.02.2020 заяви, позивачу з 01.03.2020 проведено перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст. 42 Закону із додаванням страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.01.2005 по 30.11.2006, з 01.02.2007 по 31.12,2007 та з 01.01.2010 по 31.12.2010. Після проведеного перерахунку пенсії з 01.03.2020 страховий стаж становить 35 років 9 місяців 16 днів.
В серпні 2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просила провести перерахунок її пенсії з 2012 року із додаванням страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.01.2005 по 30.11.2006, з 01.02.2007 по 31.12,2007 та з 01.01.2010 по 31.12.2010.
Вважаючи відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також, зокрема є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;
Згідно з п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 р. №637 (далі Порядок № 637) час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі, зокрема, акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду.
Відповідно до п.9 ст.11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 р. №558, якою затверджено «Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі Порядок №558), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що при призначені пенсії ОСОБА_1 з 19.06.2012 року не було зараховано до страхового стажу періоди з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, коли позивачка доглядала за непрацездатною матір`ю.
Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою не зарахування спірного стажу слугувало те, що органами соціального захисту населення вчасно не були подані звіти про відрахування страхових внесків за період з 2005 по 2012 роки, у зв"язку з чим при розрахунку страхового стажу позивача при призначені пенсії у 2012 році не було включено всі періоди догляду позивачем за матір"ю.
За змістом ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5), сформованого станом на 20.02.2020, міститься відмітка про сплату в спірний період з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ружинської райдержадміністрації (код страхувальника 03192649) страхових внесків.
Суд зауважує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Крім того, позивач не може бути позбавлений права на зарахування вказаного періоду догляду за собою з інвалідністю I групи до трудового стажу через вину страхувальника.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії за віком 19.06.2012 року мали бути включені до страхового стажу позивача періоди догляду за непрацездатною матір`ю з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 46 Закону України № 1058.
Суд вважає, що рішення відповідача здійснити перерахунок пенсії, та в подальшому відкоригувати з 01.03.2020 р. враховуючи періоди з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року не відповідає вимогам Закону та підлягає захисту згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції, як право мирно володіти майном, а державний орган, який не дотримався своїх власних процедур, не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Варто вказати, що у рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд наголошує на тому, що позивач оскаржує не рішення суб`єкта владних повноважень, а дії щодо не зарахування спірного стажу, які мають триваючий характер - з моменту призначення позивачу пенсії за віком 19.06.2012 та по 01.03.2020, при цьому самостійно суб`єктом владних повноважень допущені порушення усунуті не були.
Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку відповідача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року при призначенні позивачу пенсії та зобов"язати відповідача здійснити з 19.06.2012 року перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 рок, з урахуванням виплачених сум.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому, на переконання суду, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, на підтвердження надання позивачу правової допомоги подано до суду: договір про юридичні послуги укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський центр юридичної допомоги" від 04.01.2021 №А-610; акт про надання юридичних послуг від 12.01.2021 року; фіскальний чек від 12.01.2021 "00002210 на суму 5125,00 грн.; фіскальний чек від 12.01.2021 №00002129 на суму 5125,00 грн.
За приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.
Окрім того, відповідно до статті 12 КАС України дана категорія справи відноситься до незначної складності.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини не вимагало великих зусиль юриста, оскільки дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.
На думку суду, аналіз фактичних обставин справи, збір доказів та узгодження правової позиції не має безпосереднього впливу на результат та входить до процесу складання позовної заяви. Тому виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу до 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягає частковому задоволенню.
Крім того, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1816,00 грн., тому згідно приписів статті 139 КАС України судові витрати необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 19.06.2012 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів з 01.01.2005 року по 30.11.2006 року, з 01.02.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2010 року по 31.12.2010 рок, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча шістнадцять) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 22 лютого 2021 року.

Суддя О.Г. Попова