Справа № 601/2155/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №601/2155/20

22 лютого 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у переведенні позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на подану позивачем 30.09.2020 заяву №2475 відповідач листом №1900-0310-8/17169 від 15.10.2020 відмовив в проведенні перерахунку пенсії на перехід пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" за відсутності необхідного стажу державної служби.

Підставою відмови слугувало те, що стаж роботи позивача на посадах віднесених до категорії посад державної служби становить 2 роки 7 місяців 29 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону Україну "Про державну службу".

Відмовляючи у призначенні пенсії державного службовця, відповідач не зарахував до стажу державної служби позивача період роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби з 01.10.1997 по 26.03.2012.

Таку відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.11.2020 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Тернопільського окружного адміністративного суду.

03 грудня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №601/2155/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Мартиць О.І .

Ухвалою суду від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

11.01.2021 ухвалою суду визначено розгляд справи №601/2155/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 08.02.2021.

13.01.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

08.02.2021 в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в суді заперечила проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 08.02.2021 оголошено перерву до 16.02.2021.

16.02.2021 через відділ документального забезпечення суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

16.02.2021 представником позивача через відділ документального забезпечення суду подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду 16.02.2021 подано заяву про розгляд справи без її участі, щодо заявлених позовних вимог заперечує.

В судове засідання 16.02.2021 учасники справи не з`явились.

Згідно частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 вирішено перейти до розгляду справи №601/2155/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 отримуючи пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) 30.09.2020 звернувся до відповідача із заявою щодо переведення на пенсію за віком як державному службовцю відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII. (далі - Закон №889-VIII).

Листом від 15.10.2020 за №1900-0310-8/17169 відповідач відмовив позивачу у такому переведенні, у зв`язку з тим, що на підставі наданих для перерахунку документів до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців зараховано періоди: з 01.06.1992 по 23.11.1992, з 25.07.1995 по 02.06.1997 та з 03.06.1997 по 30.09.1997, що становить 2 роки 7 місяців 29 днів та недостатньо для призначення пенсії за віком згідно статті 37 Закону Україну "Про державну службу".

Оскільки станом на 01.05.2016 позивач не працював на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, а стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, становить 2 роки 7 місяців 29 днів (необхідно 20 років стажу державної служби), підстав для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" немає.

Позивач вважаючи, що відповідач мав зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", період роботи в органах податкової служби з 01.10.1997 по 26.03.2012 та перевести його на пенсію державного службовця звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За нормами части другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

За нормами частини третьої статті 45 Закону Закон №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статі 37 Закону №3723-XII, але за умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так частиною першою статті 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону №889-VII) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283).

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Пунктом 4 Порядку №283 визначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є відсутність необхідного стажу державної служби.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 працював:

з 06.08.1976 по 21.10.1976 на посаді економіста колгоспу ім. Пархоменка Чортківського району Тернопільської області;

з 01.11.1976 по 30.10.1978 строкова військова служба;

з 24.01.1979 по 31.08.1979 навчання на підготовчому відділенні Тернопільського фінансово-економічного інституту;

з 01.09.1979 по 02.07.1983 навчання в Тернопільському фінансово-економічному інституті;

з 02.08.1983 по 01.01.1986 на посаді головного бухгалтера управління сільського господарства Кременецького райвиконкому;

з 02.01.1986 по 07.01.1987 на посаді головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку, звітності та фінансової роботи Кременецького районного агропромислового об`єднання;

з 08.01.1987 по 02.05.1988 на посаді заступника голови Кременецького районного агропромислового об`єднання - на чальника відділу по питанням економічного розвитку;

з 03.05.1988 по 30.06.1990 на посаді першого заступника голови агропромислового об`єднання по питанням економічного розвитку;

з 01.07.1990 по 31.08.1991 на посаді заступника голови районного виробничого агропромислового об`єднання по питанням економічного розвитку;

з 01.09.1991 по 31.05.1992 на посаді начальника економічного відділу заступника начальника управління сільського господарства Кременецького райвиконкому;

з 01.06.1992 по 23.11.1992 на посаді заступника начальника управління сільського господарства та продовольства по економіці;

з 24.11.1992 по 25.05.1993 на посаді заступника головного бухгалтера регіонального представництва АТ "Омега-Інстер";

з 26.05.1993 по 19.01.1995 на посаді головного бухгалтера регіонального представництва АТ "Омега-Інстер";

з 01.02.1995 по 24.07.1995 на посаді головного бухгалтера ТОВ "Омега Гардіан";

з 25.07.1995 по 02.06.1997 на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу в Кременецькому районі Тернопільської області;

25 07.1995 прийнято Присягу державного службовця, присвоєно 11 ранг;

з 03.06.1997 по 16.02.1998 на посаді голови державної податкової інспекції у Кременецькому районі Тернопільської області;

01.10.1997 присвоєно персональне звання-радник податкової служби ІІ рангу;

з 17.02.1998 по 30.09.1998 на посаді начальника державної податкової інспекції у Кременецькому районі Тернопільської області;

з 01.10.1998 по 05.11.1998 на посаді начальника Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції;

з 06.11.1998 по 31.07.2004 на посаді начальника Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції;

15.03.2002 присвоєно персональне звання-радник податкової служби І рангу;

з 01.08.2004 по 14.12.2004 на посаді в. о. заступника начальника Кременецького відділення Збаразької МР ДПІ;

з 15.12.2004 по 25.05.2005 на посаді першого заступника начальника Кременецької МДПІ;

з 26.05.2005 по 31.05.2005 на посаді в. о. начальника Кременецької МДПІ;

з 01.06.2005 по 26.03.2012 на посаді начальника Кременецької МДПІ;

з 27.04.2012 по 21.04.2013 виплата допомоги по безробіттю;

з 20.02.2014 по 22.01.2015 на посаді виконуючого обов`язки начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кременецькому районі Тернопільської області;

з 23.01.2015 по 31.07.2017 на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кременецькому районі Тернопільської області;

з 01.09.2017 по 15.09.2018 виплата допомоги по безробіттю.

Суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" зараховано наступні періоди: з 01.06.1992 по 23.11.1992, з 25.07.1995 по 02.06.1997 та з 03.06.1997 по 30.09.1997, що становить 2 роки 7 місяців 29 днів

При цьому, період роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби з 01.10.1997 по 26.03.2012 відповідачем не враховано до стажу державної служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону №3723-XII від 16.12.1993, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно частини другої статті 9 Закону №3723-ХІІ встановлено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.

Спеціальним законом, що визначав на час спірних правовідносин статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" №509-XII від 04.12.1990 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), втратив чинність 19.11.2012 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" №5083-VI від 05.07.2012.

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону, державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 №778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята, шоста статті 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами 1 та 2 пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723.

Аналогічний підхід застосування норм права висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.06.2018 (справа № 465/7218/16-а), від 03.07.2018 (справа № 586/965/16-а), від 13.12.2018 (справа №539/1855/17).

Враховуючи, що позивач у період з 01.10.1997 по 26.03.2012 працював посадовою особою у податковому органі і такий період підлягає зарахуванню до стажу державної служби, суд дійшов до висновку про протиправність дій відповідача у незарахуванні позивачу до стажу державної служби періодів роботи в податковий органах, в яких було присвоєне персональне звання.

Крім того, в період з 08.01.1987 по 31.05.1992 працював згідно записів трудової книжки на різних посадах в місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №283 визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Так, вказаним Переліком передбачено, серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Виходячи з наведених норм, зазначений період роботи позивача зараховується до стажу державної служби.

На підставі вищезазначеного, враховуючи, що судовим розглядом підтверджено стаж державної служби позивача у період з 08.01.1987 по 31.05.1992, з 01.10.1997 по 26.03.2012, суд зазначає, що з врахуванням цього періоду та періоду роботи з 01.06.1992 по 23.11.1992, з 25.07.1995 по 02.06.1997 та з 03.06.1997 по 30.09.1997, наявність якого відповідачем не заперечується, стаж державної служби позивача становить більше 20 років.

Таким чином, оскільки позивач станом на час звернення до пенсійного органу досягнув 62 років та має понад 20 років стажу державної служби на дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відтак оскаржувана відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлена листом від 15.10.2020 за №1900-0310-8/17169 щодо відсутності підстав для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" не відповідає передбаченим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, та, як наслідок, є протиправною і підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним способом, за встановлених обставин, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статі 37 Закону України "Про державну службу".

За нормами частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тому переведення позивача із пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком, передбачену статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII повинно здійснюватися з 30.09.2020 - з дати подання заяви.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Отже, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця з 30.09.2020 відповідно до статі 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,00 грн, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 03.11.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.