Справа № 120/1399/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

23 лютого 2021 р. Справа № 120/1399/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області (вул. В.Нестерчука, б. 47, м.Калинівка, Вінницька обл., 22400)

про: визнання протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувають матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі позивач) до Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення.

22.01.2021 року за вх. № 8992/21 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачеві виносити на сесію проект землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , яка фактично знаходиться по АДРЕСА_3 у користуванні позивача, дозвіл на виготовлення якої був наданий рішенням № 117 2 сесії 8-го скликання від 23.12.2020 року відповідача для затвердження до закінчення розгляду справи по суті.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, суд встановив наступне.

Ч. 1 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підсумовуючи наведене, суд враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням вказаних критеріїв, а також наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач оскаржує у судовому порядку рішення 2 сесії 8-го скликання відповідача № 117 від 23.12.2020 року, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га по АДРЕСА_3 для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 . Між тим, вирішення даного питання на даному етапі розгляду справи безпосередньо стосується вирішення спору по суті спірних правовідносин, що, в свою чергу, є неприпустимим, адже ще не були з`ясовані обставини справи та досліджені докази. В іншому випадку подальший розгляд справи не має значення, оскільки спірні правовідносини будуть вирішеними.

У цьому контексті суд також вказує, що із заяви про забезпечення позову слідує, що однією з підстав забезпечення позову, позивач вказує те, що 24.02.2021 року гр. ОСОБА_2 збирається подати проект землеустрою на затвердження відповідачеві. Між тим, жодних доказів вказаних обставин позивач не надає. Крім того, такі твердження є виключно суб`єктивними припущеннями позивача, які не можуть слугувати підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, позивач належним чином не обґрунтував необхідності забезпечення заявленого позову та не вказав, яким чином невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, також не обґрунтував ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Від так, суд не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що ефективний захист прав та інтересів позивача стане неможливим чи істотно ускладненим без вжиття заходів забезпечення позову.

Від так, надавши оцінку аргументам заяви позивача, а також з`ясованим при її розгляді обставинам суд, встановивв ідсутність підстав вважати, що у випадку задоволення позову рішення суду буде неможливо виконати чи виконання такого рішення буде суттєво ускладненим.

За таких обставин, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішення.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна