Справа № 520/11303/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р.Справа № 520/11303/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

представника відповідача Синюшко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 22.10.20 року по справі № 520/11303/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУНП в Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 6 Наказу Головного Управління Національної поліції України в Харківський області № 499 від 21.07.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУ НП в Харківський області" в частині застосування до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУНП в Харківської області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного Управління Національної поліції України в Харківський області № 225 о/с від 28.07.2020 в частині звільнення оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУНП в Харківської області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі служби в поліції з 31.07.2020;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУ НП в Харківської області як лейтенанта поліції з 31.07.2020;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУ НП в Харківської області як лейтенанта поліції з 31.07.2020;

- стягнути з Головного Управління Національної поліції України в Харківський області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні обставинам справи. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено за відсутності доказів вчинення дисциплінарного проступку, яких не існує та відповідачем до матеріалів справи не надано; судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що службове розслідування ГУНП в Харківській області проведене в короткий строк, без з`ясування всіх обставин та без урахування презумпції невинуватості позивача. Вважає, що у разі проведення службового розслідування за фактом учинення проступку у кримінальній справі, дисциплінарне стягнення повинне застосовуватися після закінчення провадження в кримінальній справі на підставі обвинувального вироку суду, що підтверджує вину особи у вчиненні злочину, проте, на час звільнення позивача зі служби в поліції слідство у кримінальній справі тривало та будь-якого рішення за наслідками розслідування прийнято не було, що проігноровано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права, наведені у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 822/1832/16, якими визначено, що правовою підставою для звільнення позивача з поліції, відносно якого порушено кримінальне провадження, є лише набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно позивача.

Звертає увагу, що службовим розслідуванням взагалі не визначено, коли саме позивач скоїв дисциплінарний проступок, тоді якщо б позивач скоїв дисциплінарний проступок 13.09.2019 та 23.10.2019, його неможливо було б притягнути до дисциплінарного стягнення за ці проступки у зв`язку із закінченням строку, визначеного ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Водночас, судом першої інстанції проігноровано той факт, що Наказ ГУНП в Харківській області № 446 о/с від 18.07.2017 прийнято коли позивач знаходився на лікарняному, про що свідчить листок непрацездатності, доданий до матеріалів справи.

Зазначає, що Наказ ГУНП в Харківський області № 1344 від 08.07.2020 «Про призначення службового розслідування» не є наказом по особовому складу, а є наказом іншого характеру (нормативно-правового, організаційно-розпорядчого тощо), а тому не може містити в собі таке рішення як відсторонення від виконання службових обов`язків лейтенанта поліції ОСОБА_1 (п. 3 та п. 4 наказу). Наказ ГУНП в Харківський області по особовому складу, яким повинна визначатися така зміна в службі лейтенанта поліції ОСОБА_1 як його відсторонення від виконання службових обов`язків, не існує, а отже, п. 3 та п. 4 Наказу ГУНП в Харківський області № 1344 від 08.07.2020 «Про призначення службового розслідування» та, зокрема, відсторонення від виконання службових обов`язків лейтенанта поліції ОСОБА_1 є протиправним.

Вказує, що відповідачем не було доведено до відома позивача Наказ ГУНП в Харківський області № 1344 від 08.07.2020 «Про призначення службового розслідування», доказом чого є відсутність особистого підпису позивача на доданому відповідачем у якості доказу копії Наказу ГУ НП в Харківський області № 1344 від 08.07.2020, та водночас, позивач був позбавлений можливості надати пояснення під час службового розслідування, що не взято до уваги судом першої інстанції.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними, спростовуються положеннями чинного законодавства України та доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, а представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 08.07.2020 до ГУНП в Харківській області з Київського ВП ГУНП в Харківській області надійшла інформація про те, що працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві (далі - ТУ ДБР), спільно з працівниками Управління СБУ в Харківській області під процесуальним керівництвом прокуратури Харківської області в рамках кримінального провадження від 08.04.2019 № 0000075, внесеного працівниками ТУ ДБР до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ухвал Октябрського районного суду м. Полтави, проводяться обшуки у службових приміщеннях Київського ВП (вул. Алчевських, 49, м. Харків), а також за місцем мешкання заступника начальника ВП - начальника відділу кримінальної поліції Київського ВП підполковника поліції Балика Сергія Олександровича, заступника начальника ВКП цього ж підрозділу майора поліції Вітера Олега Романовича, старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП цього ж підрозділу майора поліції ОСОБА_2 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП цього ж підрозділу старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП цього ж підрозділу капітана поліції ОСОБА_4 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП цього ж підрозділу старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП цього ж підрозділу лейтенанта поліції ОСОБА_6 та оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП цього ж підрозділу лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Цього ж дня працівниками ТУ ДБР вручено повідомлення про підозру, зокрема, лейтенанту поліції ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру, врученого, зокрема, лейтенанту поліції ОСОБА_1 , досудовим розслідуванням встановлено, що поліцейські, у тому числі ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з використанням наданого їм службового становища, 13.09.2019 біля будинку АДРЕСА_1 , затримали ОСОБА_7 та пред`явили останньому вимогу про необхідність надати їм неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 30000 грн, яку їм повинна була передати співмешканка ОСОБА_7 ОСОБА_8 за непритягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Надалі, 13.09.2019 о 19.49, біля будинку № 46 по вул. Ак. Барабашова в м. Харків поліцейські, у тому числі і ОСОБА_1 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, зустрілися з ОСОБА_8 , яка надала їм неправомірну вигоду у сумі 30000 грн.

Крім того, 23.10.2019 о 19.30 оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 біля гуртожитку НЮУ ім. Ярослава Мудрого, розташованого по вул. Гвардійців Широнінців, 43-А, в м. Харків, затримали ОСОБА_9 та пред`явили йому вимогу про необхідність надати їм неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 15000 грн за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Надалі, 23.10.2019 о 23.15, біля будинку № 83 по вул. Пушкінській в м. Харкові, ОСОБА_9 , знявши готівку у банкоматі «УкрСиббанку», на вимогу ОСОБА_3 надав йому неправомірну вигоду у сумі 15000 грн. за непритягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.

В подальшому оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили залучити раніше знайомого ОСОБА_10 , який достовірно знав, що вказані особи є поліцейськими, до участі у вчиненні умисних злочинів, а саме: отримання неправомірної вигоди від громадян за не притягнення останніх до відповідальності, на що ОСОБА_10 надав свою згоду.

27.03.2020 о 17.50 оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 напроти рестораїїу «BeerLodge», розташованого за адресою: вул. Чкалова, 32, в м. Харків, затримали ОСОБА_11 та пред`явили йому вимогу про необхідність надати їм неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 22000 грн, яку їм повинна була передати дружина ОСОБА_11 ОСОБА_12 , за непритягнення чоловіка до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Надалі, 27.03.2020 о 18.50, ОСОБА_13 за вказівкою ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_13 , яка на його вимогу надала неправомірну вигоду у сумі 22000 грн.

В подальшому оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили залучити своїх колег - оперуповноважених ВКП Київського ВП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до участі у вчиненні злочинів, а саме, отриманні неправомірної вигоди від громадян за непритягнення їх до відповідальності, на що поліцейські надали свою згоду.

Після цього, 13.05.2020 о 16.10 оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 біля зупинки, громадського транспорту «Меморіал Слави» по Бєлгородському шосе в м. Харків затримали ОСОБА_14 та пред`явили йому вимогу про необхідність надати їм неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 1000 доларів США та 6000 грн., яку їм повинна була передати мачуха ОСОБА_14 ОСОБА_15 , за непритягнення свого пасинка до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Надалі, 13.05.2020 о 19.05, ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_15 , яка на його вимогу надала неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США та 6000 грн.

07.07.2020 о 21.40 оперуповноважені ВКП Київського ВП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом з ОСОБА_10 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, біля ТРЦ «Караван», розташованого за адресою: вул. Героїв Праці, 7, в м. Харків, затримали ОСОБА_16 та пред`явили йому вимогу про необхідність надати їм неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 45000 грн., які повинна була передати жінка ОСОБА_16 , за непритягнення чоловіка до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Надалі, 07.07.2020 о 23.06, по вул. Дерев`янка, 16-А в м. Харків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , яких залучили ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та за їх вказівкою зустрілися з ОСОБА_18 , яка на їх вимогу надала неправомірну вигоду у сумі 45000 грн.

За вказаними фактами Наказом ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 призначено проведення службового розслідування, а також, одночасно, відповідно до статті 70 Закону України «Про Національну поліцію», статті 17 Дисциплінарного статуту, зокрема, лейтенанта поліції ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків за його посадою в Київському ВП ГУНП в Харківській області.

За наслідками службового розслідування 20.07.2020 начальником ГУНП в Харківській області затверджений висновок, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог статті 22, частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», у частині використання своїх службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, нереагування на виявлене правопорушення, підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, абзацу 5 пункту 1 розділу II, пункту 3 розділу ГУ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, у частині недотримання норм професійної етики, антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 3акону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов`язків, оперуповноважений ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

21.07.2020 в ГУНП в Харківській області за № 499 прийнято Наказ «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУНП в Харківській області», яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось порушенні вимог статті 22, частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 5 пункту 1 розділу II, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», до оперуповноваженого ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 28.07.2020 за № 225 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області, звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду за їх оскарженням та поновленням в органах поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 31.07.2020 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування в оскаржуваній частині. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні.

Спірні відносини виникли з приводу відсторонення позивача від виконання службових обов`язків та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог ч. 1 ст. 22, ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 6 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 5 п. 1 розділу ІІ, п. 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 за № 1179, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим позивача звільнено зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (зокрема, поліцейські), забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 за № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 за № 2337-VIIІ.

Положеннями ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом п. п. 2, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1, ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції". Поліцейський, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання службових обов`язків (посади) в порядку, визначеному законом. На період відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельна вогнепальна зброя та спеціальні засоби.

Відповідно до ч. 1, ч. 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Згідно з ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

За статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Пунктом 1, 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 07.11.2018 за № 893 (надалі також Порядок № 893) передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. п. 1 - 3 розділу 5 Порядку № 893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі пункту першого Розділу VІ Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для проведення службового розслідування щодо позивача стали обставини, викладені в доповідній записці заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області № 4515/119-12/02-2020 від 08.07.2020 стосовно проведення обшуків у службових приміщеннях Київського ВП, а також за місцем мешкання деяких поліцейських Київського ВП ГУНП в Харківській області, зокрема, позивача, в рамках кримінального провадження від 08.04.2019 № 0000075, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: вимагання і отримання від громадян неправомірної вигоди в грошовому вигляді за непритягнення до кримінальної відповідальності цих осіб або їх родичів, співмешканців.

У зв`язку з чим, відповідачем прийнято Наказ ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування» (т. 1 а.с. 61, 62).

Надаючи оцінку Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування», колегія суддів виходить з того, що начальник ГУНП в Харківській області наділений сукупністю прав та обов`язків, що надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.

Дискреційні повноваження - сукупність прав і обов`язків, що дають можливість діяти на власний розсуд у межах закону. Дискреційні повноваження є елементом компетенції, і їх використання повинно відбуватися лише у рамках закону, що відповідає принципу законності та зміцнює законність. Власний, вільний розсуд - це повноваження, надані особі, яка наділена владою, вибирати між двома або більше альтернативами, коли кожна альтернатива законна. Суть розсуду полягає у вольовому співвіднесенні доцільності і законності.

Дії відповідача щодо прийняття Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування», є такими, що вчинені правомірно, в межах наданої законом компетенції.

Щодо посилання позивача ну ту обставину, що його під підпис не було ознайомлено з Наказом ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 № 1344 «Про призначення проведення службового розслідування», то колегія суддів погоджується з висновком суду про його безпідставність, оскільки ані Дисциплінарним статутом Національної поліції України, ані Порядком № 893, не встановлено обов`язку відповідача ознайомлювати позивача під особистий підпис з наказом про призначення службового розслідування.

З приводу знаходження в наданих до суду копіях матеріалів службового розслідування, копій Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування» з підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про ознайомлення та без підписів, представник відповідача пояснив, що вищевказаний наказ було видано у трьох примірниках, один з яких (оригінал) зберігається у ВДЗ ГУНП в Харківській області, а інші дві копії направлені до УКЗ ГУНП та Київського ВП ГУНП в Харківській області.

У зв`язку з необхідністю виготовлення великої кількості екземплярів копій матеріалів службового розслідування для надання їх до суду було зроблено декілька ксерокопій зазначеного наказу про призначення і в ході проведення службового розслідування на одній з таких копій поліцейські, яких стосувався такий наказ, поставили свої підписи про ознайомлення з ним.

У подальшому, з копій наказу з підписами також виготовлялись копії та долучались до матеріалів службового розслідування, які направлялись до суду. Проте, всі такі копії Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344, незалежно від часу виготовлення копії, мають ідентичний текст та відповідають змісту згідно з оригіналом.

Водночас, колегія суддів зазначає, що обставини підписання чи непідписання Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування» ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не стосуються предмету судового розгляду у цій справі, оскільки позивачем оскаржуються дії відповідача в частині прийнятих рішень щодо оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУНП в Харківської області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, під час службового розслідування, проведеного на виконання Наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2020 за № 1344 «Про призначення та проведення службового розслідування» дисциплінарної комісією, знайшли своє підтвердження обставини щодо факту внесення відомостей до ЄРДР за № 0000075, зокрема, відносно позивача, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та повідомлення йому про підозру.

В ході проведення службового розслідування, зокрема, лейтенанту поліції ОСОБА_1 у порядку п. 1, п. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту НПУ, затвердженого Законом України від 15.03.2018 за № 2337-VIII, було запропоновано надати пояснення щодо інформації, викладеної у повідомленні їм про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України; контактів з особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; можливих фактів отримання від керівництва Київського ВП (чи іншими поліцейськими керівного складу ГУНП в Харківській області) вказівок щодо вчинення протиправних дій, пов`язаних з вимаганням неправомірної грошової вигоди з громадян, затриманих за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 КК України. На пропозицію надати пояснення ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 63 Конституції України, від надання пояснень відмовився, про що було складено акт від 10.07.2020 за № 4566/119/12-2020 (т. 1 а.с. 89).

Факт того, що позивач з`явився на виклик до ГУНП У Харківській області для надання пояснень та в присутності посадових осіб ГУНП у Харківській області відмовився від їх надання, про що було складено відповідний акт, в якому позивач поставив особистий підпис, позивачем не заперечується та матеріалами справи підтверджується.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання позивача на ту обставину, що в порушення ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 14, ст. 16 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, під час службового розслідування відповідачем не було зроблено виклик позивача для надання пояснень, є необґрунтованим.

Разом із цим, в рамках проведення службового розслідування, було проведено моніторинг мережі Інтернет на предмет публікацій з приводу зазначеної події.

В ході здійснення вищевказаного заходу встановлено, що, зокрема, на сайті інформаційного агентства «УНІАН», на сайті «TSN.ua» виявлено ряд публікацій критичного характеру щодо викриття працівниками ТУ ДБР спільно із співробітниками Управління СБУ в Харківській області факту вимагання та отримання поліцейськими Київського ВП неправомірної вигоди від громадян за непритягнення їх до кримінальної відповідальності.

Так, на сайті інформаційного агентства «УНІАН» за посиланням за пocилaнням ІНФОРМАЦІЯ_2 опубліковано статтю під назвою «Правоохоронці підозрюють кількох співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Також на сайті «TSN.ua» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 у 1585798 .html опубліковано статтю під назвою «У Харківській області викрили поліцейських «перевертнів»: чим вони займались. За "свободу" одного наркозалежного копи просили від 500 до 1000 доларів США».

В цілому, проведеним моніторингом з`ясовано, що вказана подія викликала чималий суспільний резонанс серед населення України, що, в свою чергу, підриває авторитет Національної поліції України в Харківській області.

З особистої справи ОСОБА_1 під час службового розслідування встановлено, що 07.11.2015 ним дано Присягу на вірність Українському народові, у 2020 році позивач особисто ознайомився з пам`яткою щодо обмежень, пов`язаних зі службою в поліції, та вимогами антикорупційного законодавства, що підтверджується особистим підписом позивача.

Неодноразово під підпис позивач був попереджений про недопущення корупційних проявів серед особистого складу в підрозділі.

27.04.2020 позивачем складено рапорт про ознайомлення та вивчення Закону України «Про запобігання корупції», а також про ознайомлення з іншими законами України та нормативно-правовими актами щодо недопущення злочинів у сфері службової діяльності та передбачену за це відповідальність.

Вивченням службової документації Київського ВП ГУНП в Харківській області встановлено, що у другому кварталі 2020 року питання щодо недопущення вимог антикорупційного законодавства під час проведення оперативних нарад за участі особового складу ВП розглядалось 07.04.2020 (протокол № 25), 28.04.2020 (протокол № 30), 12.05.2020 (протокол № 36), 19.05.2020 (протокол № 38), 02.06.2020 (протокол № 41), 16.06.2020 (протокол № 46).

Вказане позивачем не заперечується.

Крім того, у ході проведення службового розслідування обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача не встановлені, що також не встановлено судовим розглядом під час розгляду справи.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що протягом 2020 року позивач звертався до органів поліції із заявами та повідомленнями про пропозиції або надання йому неправомірної вигоди.

На підставі викладеного вище, висновок суду першої інстанції про те, що факт внесення відомостей до ЄРДР за № 0000075, зокрема, відносно позивача, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та повідомлення йому про підозру знайшов своє підтвердження, є правомірним.

Колегія суддів зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Водночас, суспільством висуваються підвищені вимоги до поліцейського через те, що він є носієм влади.

Отже, поліцейський в будь-який час та за будь-яких обставин зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики та чинного законодавства, бути взірцем для громадян, та не допускати зі свого боку дій, які підривають авторитет та довіру громадян до поліції.

Обов`язок поліцейського полягає у тому, щоб неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, поважати і не порушувати прав і свобод людини та дотримуватися службової дисципліни.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.12.2020 у справі № 802/2046/18-а та у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 814/2622/13-а.

Дії позивача, встановлені службовим розслідуванням, є такими, що підривають авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що висновок службового розслідування від 20.07.2020 про порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, є обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Матеріалами службового розслідування, наявними в матеріалах справи, підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни.

Сам по собі висновок службового розслідування це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.

Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в цьому випадку щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права.

З наведеного випливає, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Наказ ГУНП в Харківській області від 21.07.2020 за № 499 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області», в оскаржуваній частині, прийнятий за висновками службового розслідування, матеріали якого є такими, що беззаперечно свідчать про наявність у позивача вини у вчиненні проступку, за яке він притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

А тому, відповідачем обґрунтовано та правомірно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Твердження позивача про необізнаність проведення відносно нього службового розслідування, так як його ніхто не просив надати пояснення, спростовуються матеріалами справи та судом не приймаються з огляду на існування акту про відмову надати пояснення від 10.07.2020 за № 4566/119/12-2020, що містить в матеріалах справи.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що у письмових поясненнях від 10.07.2020, наданих позивачем під час службового розслідування, відібраних майором поліції ОСОБА_20 , відсутній підпис останнього на бланку пояснення, то колегія суддів зазначає, що з дослідженого під час судового засідання пояснення (т. 1 а.с. 88) дійсно вбачається, що останній не містить у собі підпис особи, яка відібрала пояснення, що є порушенням п. 14 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, яким визначено, що письмове пояснення підписують особа, яка отримувала пояснення, та особа, яка надала пояснення, із зазначенням дати його надання, але зазначений факт не є тією обставиною, яка вплинула на результати службового розслідування, оскільки фактично позивач не надав пояснення, відмовився від їх надання, про що складено відповідний акт.

За таких умов, ураховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи Наказ ГУНП в Харківській області від 21.07.2020 за № 499 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області», в оскаржуваній частині, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання його протиправними та скасування в цій частині.

Стосовно звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції та вимог про поновлення на посаді зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Приписами частини 2 статті 16 Статуту передбачено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Ця норма права не встановлює заборони проводити службове розслідування, коли вже розслідується кримінальне провадження стосовно працівника поліції.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності.

Притягнення до дисциплінарної та кримінальної відповідальності за одні і ті ж самі дії не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення є самостійною і окремою підставою припинення служби в поліції, визначеною п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Вказана позиція, зокрема, наведена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 804/676/18, зазначеній судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, колегія суддів має на меті звернути увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема, дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме: невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Щодо правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна зосереджуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Разом з цим, слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.

Зазначені правові висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 19.04.2019 у справі № 802/1172/17-а.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, провівши службове розслідування і встановивши беззаперечні докази вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відповідач не повинен чекати набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, щоб притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону.

Таким чином, доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, як і доводи щодо порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, оскільки звільнення позивача відбулось до встановлення його вини обвинувальним вироком суду, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах законодавства, адже підставою звільнення позивача було порушення ним Дисциплінарного статуту, а не наявність кримінального провадження, чи доведення вини останнього у вчиненні злочину. Тобто, оскаржуваними наказами позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, при цьому не з підстав скоєння кримінального правопорушення, а через вчинення дій, які є дисциплінарним проступком.

Також, колегія суддів зазначає, що наявність у позивача попередньої бездоганної поведінки як лейтенанта поліції, зокрема, високі показники виконання ним своїх повноважень, та відсутність непогашених дисциплінарних стягнень не виключає можливість застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо посилання позивача на те, що його було звільнено під час перебування на лікарняному, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності, відповідно до яких позивач з 17.07.2020 до 23.07.2020 перебував на лікарняному, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до розділу IV Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби 03.03.2016 за № 50 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за № 457/28587, державний службовець повідомляє про свою відсутність на роботі свого безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом, які поширюються на позивача у спірних правовідносинах, оскільки за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, однак загальне трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному визначеному законі.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року №21-8а15, зазначеній судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що про перебування на лікарняному позивач не повідомляв кадрову службу ГУНП в Харківській області та свого керівника, а тому відповідач про такі обставини об`єктивно обізнаний не був.

Водночас, перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці, відповідно до приписів ч. 3 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції, не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Крім цього, Наказ Головного Управління Національної поліції України в Харківський області № 225 о/с від 28.07.2020, яким оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи ВКП Київського ВП ГУНП в Харківської області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 31.07.2020, прийнято під час того як позивач перебував на службі.

Отже, судовим розглядом не встановлено протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, оскільки на момент прийняття оскаржуваного позивачем Наказу № 225 о/с від 28.07.2020 позивач перебував на службі, а отже, як наслідок, вказані обставини не обмежували право застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

При звільненні позивача зі служби відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством, внаслідок чого не було порушено законних прав ОСОБА_1 .

Твердження позивача про неможливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із закінченням строку, визначеного ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є хибними, оскільки службове розслідування проводилося на підставі доповідної записки заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області № 4515/119-12/02-2020 від 08.07.2020 після надходження інформації про протиправні дії позивача у період з 13.09.2019 по 07.07.2020, а адміністративне стягнення у вигляді звільнення накладено на позивача Наказом № 225 о/с від 28.07.2020 на підставі висновку за результатами службового розслідування, затвердженого 20.07.2020, тобто, в межах одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку та не пізніше шести місяців з дня його вчинення, що визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту.

Протиправність дій позивача встановлено дисциплінарною комісією з урахуванням приписів статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції.

З огляду на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем було доведено правомірність прийняття ГУНП в Харківській області наказів від 21.07.2020 за № 499 та від 28.07.2020 за № 225 о/с, в оскаржуваній частині, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 807/231/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а, від 04 грудня 2019 у справі № 824/355/17-а.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Колегія суд не приймає посилання позивача на висновки щодо застосування норм права, наведені у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 822/1832/16, оскільки вони не узгоджується з вказаними вище правовими позиціями Верховного Суду, які відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, враховано як останню правову позицію під час вирішення тотожних спорів.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі № 520/11303/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 22.02.2021 року