Справа № 300/279/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"24" лютого 2021 р. справа № 300/279/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, Західного територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_3 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі відповідач-1) про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.10.2018 по 30.12.2020 в розмірі 381 718,56 грн.
Підставою звернення ОСОБА_1 із вказаним позовом є несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, оскільки відповідач 30.12.2020 нарахував та виплатив позивачу компенсацію за неотримане речове майно в сумі 38 252,06 грн. на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №300/1616/20.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
22.02.2021 на адресу суду надійшов відзив від відповідача-2 від 19.02.2021 №50/14/33-253, згідно якого представник Західного територіального управління Національної гвардії України просить відмовити у задоволенні позову.
Також 22.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду, яке мотивовано тим, що частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Представник відповідача зазначив, що наказом від 05.10.2018 №68 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а з даним позовом ОСОБА_2 звернувся 29.01.2021, тобто з пропуском місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. (а.с. 66).
Суд, розглянувши вказане клопотання про залишення позову без розгляду, дослідивши матеріали адміністративної справи, зазначає наступне.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 і 4 статті 123 цього Кодексу.
Так, частинами 3 та 4 статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В даному випадку, предметом спору є несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, оскільки відповідач 30.12.2020 нарахував та виплатив позивачу компенсацію за неотримане речове майно в сумі 38 252,06 грн. на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №300/1616/20.
При цьому, як встановлено Івано-Франківським окружним адміністративним судом у рішенні від 25.09.2020 у справі №300/1616/20, відповідач при звільненні ОСОБА_1 та виключення його зі списків особового складу не провів повного розрахунку з останнім, а тому право позивача на стягнення належних йому сум не обмежене жодним строком.
Суд також звертає увагу представника відповідача-1 на висновки Конституційного Суду України у рішенні від 15.10.2013 за №9-рп/2013 де Суд, розглянув звернення щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України в аспекті того, чи поширюється необмежений строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати на вимоги про стягнення не нарахованих роботодавцем сум індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. На думку Конституційного Суду України, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
На підставі системного аналізу положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум, зокрема, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Водночас, суд зазначає, що частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15, окрім іншого зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Положення КАС України не містять норм, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Натомість, умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці військовослужбовців, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Зважаючи на вказане, суд зазначає, що оскільки частина 5 статті 122 КАС України в даному випадку є загальною нормою, так як прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати чи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а частина 2 статті 233 КЗпП України конкретизує предмет судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, пріоритетним на переконання суду є застосування в межах спірних правовідносин, що виникли між сторонами, положень статті 233 КЗпП України.
За таких обставин, підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 згідно з приписами статті 123 КАС України суд не вбачає, а тому, клопотання відповідача-1 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 122, 123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України суд, -
У Х В А Л И В:
у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Кафарський В.В.