Справа № 208/646/21
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/646/21
№ провадження 2-аз/208/1/21
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі, - судді Івченко Т.П., розглянув клопотання позивача ОСОБА_1 «про забезпечення позову» , -

встановив:

02.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з адміністративним позовом до ОСОБА_2 інспектора Управління патрульної поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення».

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.02.2021 року відкрито провадження по адміністративній справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також, разом із адміністративним позовом, позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якому прохає:

-Зупинити стягнення на підставі Постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3005689 від 20 серпня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 в розмірі 50 гривень, до закінчення розгляду справи по суті Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви зазначає, що з електронного реєстру виконавчих проваджень позивачу стало відомо, 25 січня 2021 року винесена постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші види доходів боржника. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію, тому для уникнення стягнення з нього грошових коштів за оскаржуваною постановою, а також проведення інших виконавчих дій просить зупинити стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача. При цьому представником позивача вказані обґрунтування необхідності забезпечення позову та надано доказів щодо існування достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів по забезпеченню позову може привести до несприятливих наслідків для прав позивача, у разі постановлення на його користь судового рішення.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, „з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України», під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах «Кресс проти Франції» (Kress v. France), «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria).

Зважаючи на те, що відповідачем вжито заходів з примусового виконання оскаржуваної постанови, що позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів, наявний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін, що заявлений вид заходу жодним чином не має визначального впливу на рішення, а тому наявні достатні підстави вважати, що не застосуванням заходів забезпечення позову буде, може мати очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, та може ускладнити виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

Суд наголошує, що вирішення заяви про забезпечення позову не є висновком суду щодо очевидності ознак протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, та не є вирішенням спору по суті.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи заявника, суд вважає, що ним доведено наявність фактів, які слугують правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

За таких обставин заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150 152, 154, 241 243, 248 КАС України, суд -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 «про забезпечення позову» - задовольнити повністю.

Зупинити стягнення на підставі Постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 3005689 від 20 серпня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 в розмірі 50 гривень, до набрання рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області законної сили.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для відома направити заявнику та відповідачу, та для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Івченко Т. П.