Справа № 420/14981/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
22 лютого 2021 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо повернення Довідки №11/1158 від 12 серпня 2020 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.04.2020 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати з 5 березня 2019 року ОСОБА_1 пенсії, після її перерахунку з 01.01.2018 року, з урахуванням лише 75% суми підвищення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2020 року на підставі Довідки про розмір грошового забезпечення №11/1158 від 12 серпня 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату донарахованих ОСОБА_1 з 5 березня 2019 року сум пенсії з урахуванням 100% суми її підвищення без обмеження її максимального розміру.
Ухвалою суду від 29.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху та позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
Так, на підставі матеріалів адміністративного позову судом було встановлено, що позовну заяву було подано з порушення вимог ч. 3 ст. 161 КАС України та абз.2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачем у позові було заявлено дві окремі та самостійні позовні вимоги немайнового характеру, а суму судового збору було сплачено лише у розмірі 840,80 грн., як за одну позовну вимогу.
При цьому в ухвалі позивачу було роз`яснено, що судовий збір за подання даного позову повинен складати 1681,60 (дві немайнові вимоги * 840,80 грн.).
17.02.2021 до суду від представника позивача надійшла заява на виконання вищезазначеної ухвали, в якій останній, посилаючись на постанову Пленуму ВАС України «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 05.02.2016 №2, стверджує, що за подачу даного позову має бути сплачений судовий збір, як за одну немайнову вимогу.
В заяві представник позивача цитує висновок, згідно якого, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправним акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішенням чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акт, дій чи бездіяльності, є однією вимогою, що також підтверджено Верховним Судом в ухвалах від 13.06.2019 року №1540/4041/18, від 22.07.2019 року №1540/4576/18.
Водночас, суд не погоджується із вищезазначеним твердженням позивача та вважає його таким, що ґрунтується на невірному тлумаченні норм чинного законодавства.
Так відповідно до ч.1 та пп.1 п.3 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон №3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону №3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 року №294-IX, з 1 січня 2020 року було встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2 102,00 гривень.
Як вимагають положення статті 245 КАС України, вирішуючи справу, суд повинен визначитися щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваного акта, дії чи бездіяльності та встановити правові наслідки протиправності акта. Такими наслідками згідно з вказаним положенням є скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до правової позиції Колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №21-3944а16 вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати не чинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, що були заявлені ОСОБА_1 , судом було встановлено, що предметом адміністративного позову є самостійні та окремі дії територіального органу Пенсійного фонду України, що виникли з різних фактичних та правових підстав, що потребує встановлення різних обставин та застосування різних способів захисту, а саме:
- дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо повернення Довідки №11/1158 від 12 серпня 2020 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.04.2020 року;
- дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати з 5 березня 2019 року ОСОБА_1 пенсії, після її перерахунку з 01.01.2018 року, з урахуванням лише 75% суми підвищення пенсії.
При цьому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії у разі визнання дій пенсійного органу протиправними, судом вважаються похідними, оскільки визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права, а тому за похідні позовні вимоги від позивача не вимагалось сплати додаткової суми судового збору.
Посилання представника позивача на те, що оскаржувані ним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області були вчинені на виконання положень одних і тих же нормативних документів, а саме постанов Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» не свідчить, на думку суду, про те, що позивачем у справі заявлена одна позовна вимога немайнового характеру.
Також суд критично ставиться до посилання позивача на ухвали Верховного Суду від 13.06.2019 року №1540/4041/18, від 22.07.2019 року №1540/4576/18, оскільки в зазначених ухвалах відсутні висновки Верховного Суду з дослідження правового питання зі сплати судового збору.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивачем у встановлений чинним законодавством термін не було усунуто недоліків адміністративного позову, визначених судом, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу та додані до неї матеріали.
Керуючись ст.ст. 5-11, 160, 161, 169, 171, 241, 243, 248, 256, 293, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький