Справа № 826/6351/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 лютого 2021 року м. Київ№ 826/6351/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качур І.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні питання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом Державної пенітенціарної служби України

до Міністерства внутрішніх справ України Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області треті особи: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Київській області

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна пенітенціарна служба України з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, треті особи: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Київській області в якому просить суд про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В Обґрунтування позовних вимог ДПтСУ просить суд визнати протиправною бездіяльність МВС щодо невиконання розпорядження КМУ від 22.01.2014 № 31-р, а також зобов`язати МВС виконати вказане розпорядження шляхом підписання актів приймання-передачі частини нерухомого майна, що знаходиться за адресом вул. Воздвіженська/Верхній Вал, 2/14, м. Київ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

У судовому засіданні 13.03.2018 року суд оголосив про розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

До суду подано клопотання представником Національної поліції України про закриття провадження у справі №826/6351/17, яке обґрунтована правовою позицією стосовно неприпустимості розгляду спорів між державними органами з приводу належного виконання ними своїх повноважень, тобто спорів держави із самою собою, перебуває поза межами юрисдикції адміністративного судочинства, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 815/6347/17 (провадження № 11-562апп19).

Разом з тим, від ДПтСУ надійшли заперечення на подане клопотання, в якому зазначено, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що за змістом пункту 1 частини першої статті З КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 3 цієї постанови, діяльність усіх суб`єктів владних повноважень щодо виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань необхідно вважати владною управлінською функцією.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наявність підстав для закриття провадження у справі, та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина 4 статті 5).

Відповідно до частин 2 - 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Відповідно до пунктів 9, 10 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (провадження № 12-245гс18) сформульовано правову позицію згідно якої, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.

Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 №826/3115/17 винятком із вищезазначеного правила є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів. При цьому під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача. Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.

Судом встановлено, що Перелік завдань та повноважень ДПтСУ було визначено Положенням про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого постановою КМУ від 04.07.2014 № 225.

Аналіз вказаного положення свідчить, що ДПтСУ не має повноважень зі здійснення контролю за виконанням організаційно-розпорядчих документів КМУ іншими суб`єктами владних повноважень, а також правом на звернення до суду щодо забезпечення їх виконання в судовому порядку.

За змістом ст. 2 КАС метою вирішення спору у сфері публічно-правових відносин є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У спорі, що розглядається судом, позивач - Державної пенітенціарної служби України не реалізовує публічно-владні управлінські функції стосовно відповідачів - інших центральних органів виконавчої влади, оскільки зі спору вбачається, що його предметом є виконання організаційно-розпорядчого акту КМУ з питань управління об`єктом державної власності, відтак - органом, уповноваженим на реалізацію цього питання та здійснення за ним контролю, є Кабінет Міністрів України, який в силу вимог Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника об`єктів державної власності, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи правову позиції Великої Палати Верховного Суду у вказаних судових рішеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, та задоволення клопотання представника Національної поліції України про закриття провадження у справі №826/6351/17.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Національної поліції України про закриття провадження у справі №826/6351/17 - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №826/6351/17 за позовом Державної пенітенціарної служби України до Міністерства внутрішніх справ України (МВС), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, треті особи: Кабінет Міністрів України (КМУ), Фонд державного майна України, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

Копію цієї ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур