Справа № 160/12911/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,
Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) суми у розмірі 203грн. 78коп. (двісті три гривні 78коп.).
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідача звільнено з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Під час проходження служби відповідач забезпечувався речовим майном. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати вартість речового майна, строки носіння яких не закінчилися, з урахуванням зносу. Тому, у зв`язку з несплатою відповідачем вартості речового майна, позивач вимушений звернутися до суду.
Ухвалою суду від 18.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №244 від 04.08.2018 солдат ОСОБА_1 з 04.08.2018 був зарахований до списків особового складу частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою «водій автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення».
Під час проходження служби відповідач знаходився на речовому забезпеченні за рахунок Міністерства оборони України та отримав речове майно, що підтверджується карткою обліку майна особистого користування №2335 від 03.08.2018.
01.02.2019 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №34 відповідача було виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та звільнено у запас відповідно до підп. «е» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення, обмеження волі).
Наказано провести відрахування вартості обмундирування в сумі 203грн. 78коп., обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.
Означена сума вбачається з рапорту від 02.10.2019 (вих. №7397), довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна та картки обліку майна особистого користування №2335 від 03.08.2018.
Таким чином, загальна сума необхідного утримання складає 203грн. 78коп., що також підтверджується витягом з книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2019 рік солдата ОСОБА_1 .
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, позивач звернувся до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону, поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацом 2 ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З наявних в матеріалах справи рапорту від 02.10.2019 (вих. №7397), довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна та картки обліку майна особистого користування № 2335 від 03.08.2018 вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового майна складає 203грн. 78коп.
Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості предметів речового забезпечення в розмірі 203грн. 78коп.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів відшкодування відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, на час розгляду справи суду не надано.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.
Керуючись ст.ст.72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) суму у розмірі 203грн. 78коп (двісті три гривні 78коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова