Справа № 280/349/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 лютого 2021 року Справа № 280/349/19 СН/280/57/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 80-А, )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" (надалі також Позивач, ТОВ "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ") звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі також Відповідач; правонаступник - Головне управління ДПС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 вересня 2018 року № .

Позовна заява обґрунтована тим, що передумов для винесення спірного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску не було з огляду на своєчасність подання платіжного документа до банку для перерахування суми єдиного внеску. За таких умов відповідальність за порушення строку зарахування суми єдиного внеску за відсутності вини платника покладається на банківську установу. Вказане в подальшому призвело до безпідставного зарахування відповідачем поточних платежів за єдиним внеском на погашення штучно створеної у такий спосіб недоїмки та зумовило протиправне застосування контролюючим органом штрафних санкцій. Також вказує на безпідставність не спрямування надміру сплачених позивачем грошових зобов`язань по податку на прибуток та податку на додану вартість на погашення недоїмки на підставі заяви платника та залишення відповідачем поданої заяви без відповіді. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві, відповідно до якого зазначено, що у контролюючого органу були відсутні будь-які підстави повернення або зарахування надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств на погашення недоїмки з ЄСВ, оскільки у позивача наявна недоїмка з ЄСВ, а також можливість повернення або перезалік з одного рахунку на інший можливо лише з розрахункових рахунків на які зараховуються кошти з ЄСВ, в зв`язку із тим, що Порядками виключено можливість зарахування надміру сплачених грошових коштів з розрахункових рахунків інших податків в рахунок погашення ЄСВ. Вказує, що несвоєчасна сплата єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникла саме з вини позивача, у зв`язку із чим контролюючим органом правомірно застосовані фінансові санкції. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 26.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, а перше підготовче засідання призначено на 22.12.2020.

22.12.2020 протокольною ухвалою суду замінено ГУ ДФС України у Запорізькій області на ГУ ДПС України у Запорізькій області та відкладено підготовче засідання на 18.01.2021.

18.01.2021 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.02.2021.

02.02.2021 протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 15.02.2021.

Від позивача 05.01.2021 надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань до суду не надавав.

Керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

27 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №, яким до позивача за період з 21 травня 2015 року до 30 січня 2015 року нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 21400,00 грн., за період з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року штраф у розмірі 20% у сумі 56665,7 та нараховано пеню у розмірі 0,1% від суми недоїмки у сумі 33120,90 грн.

Оскаржуване рішення було прийнято відповідачем, з огляду на висновки останнього щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску за період з 21.05.2014 року по 30.01.2015 року та з 21.01.2015 року по 22.01.2016 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до звіту про суму нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2014 року, загальна суму єдиного внеску, що підлягає сплаті, була визначена позивачем у розмірі 33 896,46 грн.

20 травня 2014 року позивач подав до Маріупольського відділення ПАТ "КБ "ПІВДЕНКОМБАНК" платіжне доручення (призначення платежу - внесок з ЄСВ) від 20 травня 2014 року № 368 на суму 29380,19 грн., а платіжні доручення у сумі 5,14 грн. № 371 та у сумі 85,26 грн. № 373 подані до банку 27 травня 2014 року

Однак, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 травня 2014 року № 305 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПІВДЕНКОМБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 травня 2014 року прийнято рішення № 37 про запровадження з 26 травня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПІВДЕНКОМБАНК".

Отже, платіжне доручення на перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень 2014 року у сумі 29380,19 грн. подано позивачем до банку до запровадження тимчасової адміністрації та віднесення банку до неплатоспроможних, однак доказів зарахування зазначеної суми на рахунок органу доходів і зборів, як і сум які були сплачені 27.05.2014, суду надано не було.

Відповідачем суми поточних платежів з 21 травня 2014 року по 20 січня 2015 року були скеровані в рахунок погашення заборгованості без урахування суми єдиного внеску за квітень 2014 року у розмірі 29380,19 грн.

Не погодившись із рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року позивач 19 листопада 2018 року звернувся зі скаргою (вих.№45/1) до ДФС України про її скасування.

Рішенням ДФС України №41408/6/99-99-11-05-02-25 від 21 грудня 2018 року скаргу залишення без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року - без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 27 вересня 2018 року в частині застосування штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" за період з 21 травня 2015 року до 30 січня 2015 року у сумі 2938,17 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04.11.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року скасовано. Справу № 280/349/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіряючи відповідність висновків судів попередніх інстанції нормам матеріального права Верховний Суд зазначає про їх передчасність з огляду на таке.

Зміст встановлених судами попередніх інстанцій обставин у даній справі свідчить про те, що факт сплати (зарахування на рахунок) суми єдиного внеску у розмірі 29380,19 грн. згідно з платіжним дорученням залишився поза увагою судів попередніх інстанцій. При цьому, за нормою статті 22 Закон № 2346-III з датою надходження розрахункового документа на виконання до банку платника законодавець пов`язує завершення ініціювання платником переказу коштів. Суди попередніх інстанцій помилково ототожнили завершення операції переказу коштів із завершенням ініціювання переказу.

Верховний Суд акцентує увагу на тому, що згідно з пунктом 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464-VI у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Зокрема зазначає, що при вирішення питання виконання позивачем обов`язку зі сплати єдиного внеску за квітень 2014 року згідно з поданим до банку платіжним дорученням від 20 травня 2014 року № 368 залишено поза увагою суду.

Також Верховний суд послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 липня 2020 року у справі № 804/4602/16, який зводиться до того, що звільнення платника від штрафних санкцій має місце у разі, якщо з вини банку відбулось внесення суми єдиного внеску з порушенням строку його сплати або внесення суми єдиного внеску не у повному обсязі.

Верховний Суд також звертає увагу, що у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що відповідно до пункту 113.2 статті 113 ПК України застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом. Із загальних положень статті 38 ПК України також випливає, що належним виконанням податкового зобов`язання є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань. Таким чином, звільнення платника від відповідальності за порушення строків погашення податкового зобов`язання не свідчить про звільнення від обов`язку виконати податкове зобов`язання.

Крім того Верховний суд звернув увагу, що судам слід було з`ясувати та перевірити фактичну сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 29380,19 грн згідно з платіжним дорученням від 20 травня 2014 року № 368, у сумі 5,14 грн. згідно з платіжним дорученням від 27 травня 2014 року № 371 та у сумі 85,26 грн. згідно з платіжним дорученням від 27 травня 2014 року № 373 та вирішити питання утворення недоїмки за єдиним внеском за період з квітня 2014 року по січень 2016 року. Також встановленню та перевірці судами у даній справі підлягає дотримання порядку та процедури подання відповідної заяви позивачем щодо спрямування переплати за податками на погашення заборгованості по єдиному внеску, чи підлягала така заява виконанню податковим органом, встановити наявність/відсутність та розмір переплати за відповідними платежами, про що у позовній заяві та апеляційній скарзі стверджував Позивач.

Таким чином суд розглядає справу з урахуванням висновків Верховного суду у даній справі.

Надаючи оцінку правовідносинам які виникли, суд враховує наступне.

Спеціальним законодавчим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464-VI), який підлягає до застосування у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Предметом спору у цій справі є оцінка обґрунтованості застосування штрафних санкцій за періоди з 21 травня 2014 року по 30 січня 2015 року та з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за спірним рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 вересня 2018 року № .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частинами одинадцятою цієї ж статті Закону № 2464-VI передбачено застосування до платника фінансових санкцій, визначених цим Законом, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, та дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність посадових осіб, винних в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною шостою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 2, 6 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (до 01 січня 2015 року) та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (після 01 січня 2015 року згідно із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" № 77-VIII від 28 грудня 2014 року).

Отже, роботодавці несуть обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що нараховується за календарний місяць та сплачується не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому, у разі наявності у платника єдиного внеску несплаченої суми недоїмки, штрафів та пені, контролюючий орган здійснює зарахування сплаченого єдиного внеску в порядку календарної черговості їх виникнення. Водночас, у разі несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску, платник єдиного внеску притягається до фінансової відповідальності у вигляді штрафу, а на суму несвоєчасно сплаченого єдиного внеску нараховується пеня.

Щодо несвоєчасного перерахування позивачем єдиного внеску за квітень 2014 року, з вини банку.

Слід зазначити, що періоди за які були застосовані штрафи це з 21.05.2014 по 22.01.2016, тому суд перевіряє чи було фактичне виконано позивачем обов`язок зі сплати єдиного внеску за квітень 2014 року саме у цей період, а ні до вересня 2018 (прийняття оскаржуваного рішення).

За даними інтегрованої картки позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплата сум: 29380,19 грн. згідно з платіжним дорученням від 20.05. 2014 року № 368; 5,14 грн. згідно з платіжним дорученням від 27.05. 2014 року № 371; 85,26 грн. згідно з платіжним дорученням від 27.05. 2014 року № 373 відсутня.

Доказів які б підтверджували зарахування зазначених сум суду надано не було.

Відповідно до інтегрованої картки позивача була наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, а саме: станом на 31.05.2014 сума недоїмки була 27 716,12, станом на 30.06.2014 року сума недоїмки становила 27202,90 грн., станом на 30.07.2014 року сума недоїмки становила 23276, 62 грн., станом на 31.08.2014 року сума недоїмки становила 26426,92 грн., станом на 30.09.2014 року сума недоїмки становила 27724, 54 грн., станом на 31.10.2014 року сума недоїмки становила 24593,51 грн., станом на 30.11.2014 року сума недоїмки становила 25166,79 грн., станом на 31.12.2014 року сума недоїмки становила 17666,79 грн., станом на 31.01.2015 року сума недоїмки становила 44240, 91 грн., станом на 28.02.2015 року сума недоїмки становила 69411,46 грн., станом на 31.03.2015 року сума недоїмки становила 75182,07 грн., станом на 30.04.2015 року сума недоїмки становила 78009,85 грн., станом на 31.05.2015 року сума недоїмки становила 95509,70 грн., станом на 30.06.2015 року сума недоїмки становила 103610,62 грн., станом на 31.07.2015 року сума недоїмки становила 110443,67 грн., станом на 31.08.2015 року сума недоїмки становила 107003,19 грн., станом на 30.09.2015 року сума недоїмки становила 8892,61 грн., станом на 31.10.2015 року сума недоїмки становила 72683,91 грн., станом на 30.11.2015 року сума недоїмки становила 60955,54 грн., станом на 23.12.2015 року сума недоїмки становила 7784, 90 грн.

З інтегрованої картки вбачається, що сплачувані позивачем суми єдиного соціального внеску зараховувались на погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Станом на 20.05.2014 року сума недоїмки позивача зі сплати єдиного соціального внеску становила 27716,12 грн.

Як встановлено судом, суми поточних платежів з 21 травня 2014 року по 20 січня 2015 року були скеровані в рахунок погашення заборгованості без урахування суми єдиного внеску за квітень 2014 року у розмірі 29380,19 грн., що стало підставою для виникнення недоїмки по сплаті ЄСВ.

У спірних правовідносинах відповідач у період з 21.05.2014 року до 30.01.2015 року нараховував позивачу штрафи у розмірі 10% та пеню від сум платежів з єдиного внеску у зв`язку з тим, шо поточні (своєчасні) платежі з єдиного внеску зараховувались органом доходів і зборів у погашення недоїмки за попередній звітний період. При цьому така недоїмка виникла з причини не перерахування банком до бюджету платежу по в сумі 29 380,19 грн. від 20.05.2014.

За період з 21.01.2015 року до 22.01.2016 року аналогічно відповідачем був нарахований позивачу штраф у розмірі 20% та пеня.

Беручи до уваги те, що недоїмка по ЄСВ за зазначений період виникла саме з вини банку, у зв`язку з неперерахуванням суми єдиного внеску за платіжними дорученнями від 20.05.2014 року № 368; від 27.05. 2014 року № 371; від 27.05.2014 року № 373, тому суд враховуючи висновки Верховного суду робить висновок, що позивач повинен бути звільнений від штрафних санкцій та пені, що не виключає його обов`язку виконати податкове зобов`язання.

З приводу періоду з 21 січня 2015 року до 22 січня 2016 року, як встановлено судом за позивачем станом на 31.12.2014 року сума недоїмки по ЄСВ становила 17666,79 грн., станом на 31.01.2015 року сума недоїмки становила 44240, 91 грн. Щодо наявності заборгованості з січня 2015 року не заперечує і позивач, однак звертає увагу суду, що недоїмка розрахована відповідачем не вірно, про що зазначає в наданому розрахунку.

Однак, з огляду на те, що позивач не повинен сплачувати штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ з вини банку, а відповідачем штрафні санкції та пеня розраховувалися враховуючи відсутність сплати позивачем 29 380,19 грн., 5,14 грн. та 85,26 грн, що суттєво впливає на розмір недоїмки, а відповідно і на розмір штрафних санкцій, відповідно такий розрахунок штрафних санкцій та пені є невірним.

З огляду на те, що розрахунок штрафних санкції є виключною компетенцією контролюючого органу, а суд позбавлений можливості проводити розрахунок штрафних санкцій та пені, тому суд приходить до висновку про скасування рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 вересня 2018 року № .

Щодо погашення недоїмки з ЄСВ за рахунок надміру сплачених позивачем грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість.

Станом на дату звернення платника із заявою від 26.03.2015 року в інтегрованій картці платника рахувалася наступна переплата: з податку на прибуток 7,79 грн. та станом на 11.03.2015 грн. переплата у сумі 55680,00 грн., а з податку на додану вартість 11 099 грн.

Переплата в ІКП платника з податку на прибуток утворилась за рахунок подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) N від 26.02.2015 на суму 55680,00 грн.

Як встановлено судом згідно даних інтегрованої картки позивача та не заперечується відповідачем повернення вказаних переплат на розрахунковий рахунок підприємства не здійснено.

Відповідно до ІКПП станом на 26.03.2015 у позивача наявна заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 77 342,52 грн.

На момент звернення позивача із заявою діяв Порядок взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, який затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України 30.12.2013 № 882/1188 та Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів від 03.09.2013 № 787.

Суд погоджується з правовою позицією позивача, щодо не вірного посилання відповідача на Постанови які були прийняті пізніше ніж була подана позивачем заява від 26.03.2015, так як відповідач зобов`язаний був діяти відповідно до норм законодавства, яке було чинне на момент подання заяви.

Відповідно до п.3 Порядку у разі наявності у платника податків податкового боргу повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань на поточний рахунок такого платника податків в банку, готівкою або з метою використання у подальших розрахунках як авансових платежів (передоплати) / грошової застави проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно п.6 зазначеного Порядку обов`язковим реквізитом заяви є визначення платником податку напрямів перерахування коштів, що повертаються як помилково та/або надміру сплачені:1) на поточний рахунок платника податку в банку; 2) на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Міндоходів, незалежно від виду бюджету; 3) готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку; 4) готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в банку; 5) поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку; 6) для подальших розрахунків у якості авансових платежів (передоплати) або грошової застав.

Абзац восьмий пункту 5 розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджеті №787 встановлює, що заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

У заяві платник може визначити довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету. У такому разі до заяви про повернення коштів з бюджету додаються довіреність на отримання коштів довіреною особою, засвідчена згідно з вимогами Цивільного кодексу України, та копія паспорта довіреної особи.

Відповідно до ст.43 Податкового кодексу України (в редакції на момент подання заяви) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (п.43.1 ст.43 ПК України).

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (п.43.2 ст.43 ПК України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п.43.3 ст.43 ПК України).

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. (п.43.4 ст.43 ПК України).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. (п.43.5 ст.43 ПК України).

Згідно п.87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Заява подана 25.03.2015 у довільній формі, що відповідає вище наведеним нормам законодавства, в заяві зазначено необхідні реквізити, зокрема, позивач просить повернути переплату на розрахунковий рахунок підприємства (зазначає номер рахунку), для подальшого погашення боргу по сплаті ЄСВ або зробити перезалік цієї заборгованості.

Так як судом встановлено, що на момент подачі заяви у позивача була заборгованість по ЄСВ, а Податковий кодекс України та зазначений Порядок передбачають, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків, відповідно суд робить висновок про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для повернення переплати на розрахунковий рахунок підприємства та проведення погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів.

Крім того, Податковий кодекс України не передбачає можливості погашення податкового боргу з інших платежів, за рахунок коштів платника, які наявні в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 80-А, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )-задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 27 вересня 2018 року № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 80-А, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області(69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 23.02.2021.

Суддя О.В. Конишева