Справа № 520/17587/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.02.2021 р. справа №520/17587/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач) до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову з вимогами про: 1) визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції від 06.06.1996р., виходячи із розміру п`яти мінімальних заробітних плат (для II групи інвалідів), а також щорічної допомоги до 5 травня згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у редакції від 25.12.1998, виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком (для II групи інвалідів), з 2012 по 2020 роки; 2) зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції від 06.06.1996р., виходячи із розміру п`яти мінімальних заробітних плат (для II групи інвалідів), а також щорічної допомоги до 5 травня згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у редакції від 25.12.1998, виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком (для II групи інвалідів), з 2012 по 2020 роки, одержані судом 08.12.2020 р.

Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 09.12.2020 р.

Того ж дня провадження у справі було зупинено.

Провадження у справі було поновлено 03.02.2021 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 19.02.2021 р.

Підставами позову є доводи про те, що адміністративний орган провів нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, а також грошової допомоги на оздоровлення з 2012 по 2020 роки не у повному обсязі.

Відповідач з поданим позовом не погодився, зазначивши, що спірні допомоги було виплачено у встановленому розмірі.

Відзив на позов надійшов до суду 28.12.2020 р., і за таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Змістом посвідчення серії НОМЕР_1 підтверджена обставина наявності у заявника правового статусу особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

Змістом посвідчення серії НОМЕР_2 підтверджена обставина належності заявника до першої

категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2012 року заявником було отримано 1920,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2013 року заявником було отримано 2110,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року заявником було отримано 2250,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року заявником було отримано 2475,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року заявником було отримано 2600,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року заявником було отримано 3100 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2018 року заявником було отримано 3.265,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2019 року заявником було отримано 3400,00 грн.

За результатами вчинення відповідачем волевиявлення з приводу нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року заявником було отримано 3640,00 грн.

Також у період з 2012 р. по 2020 р. заявник щорічно отримував допомогу на оздоровлення в розмірі 120,00 грн.

Стверджуючи про порушення власного суб`єктивного права за рахунок отримання виплат не у повному обсязі, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи по суті спір в частині вимог стосовно виплати допомоги на оздоровлення, суд зазначає, що суспільні відносини з приводу соціального захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС регламентовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі за текстом - Закон №796-ХІІ).

Згідно з ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України від 06.06.96р. №230/96-ВР щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірах: інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`ять мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати; кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати.

Відповідно до ст.48 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України від 28.12.2007р. №107-VI щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 були визнані неконституційними зміни, внесені до ст.48 Закону №796-ХІІ Законом України від 28.12.2007р. №107-VI.

Однак, у силу Закону України від 22.12.2011р. №4282-VI у 2012 році норми і положення статті 48 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У 2013 році норми і положення статті 48 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, згідно із Законом України від 06.12.2012 р. N 5515-VI.

У 2014р. норми і положення статті 48 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік, згідно із Законом України від 16.01.2014р. №719-VII та Законом України від 31.07.2014рр. №1622-VII.

01.01.2015р. набрали чинності відповідні положення Закону України від 28.12.2014р. №76-VIII, якими були внесені зміни до ст.48 Закону №796-ХІІ і указано, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 21.04.2016р. №1339-VIII ст.48 Закону №796-ХІІ було викладено у редакції, згідно з якою компенсації та допомоги, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, відносини з приводу виплати щорічної допомоги на оздоровлення у порядку ст.48 Закону №796-ХІІ були деталізовані постановою КМУ від 12.07.2005р. №562 та постановою КМУ від 26.10.2016р. №760.

За загальним правилом до суспільних відносин підлягають застосуванні ті норми права, котрі були чинними на момент виникнення цих відносин.

Текст позову заявника не містить взагалі жодних доводів з приводу виплати щорічної допомоги на оздоровлення у порядку ст.48 Закону №796-ХІІ.

Отже, вимога позову у цій частині не містить обраних заявником підстав.

Згадані у листі Управління від 01.10.2020р. №10-29/8094/4-04/20 обставини проведення фактичних виплат щорічної допомоги на оздоровлення у порядку ст.48 Закону №796-ХІІ не суперечать діючому на той час нормативному регламентуванню.

Тому слід дійти висновку про те, що під час реалізації управлінської функції з приводу виплати щорічної допомоги на оздоровлення у порядку ст.48 Закону №796-ХІІ адміністративний орган діяв у відповідності до чинного законодавства, до порушень прав (інтересів) заявника не вдавався.

З огляду на викладене, позов за цим епізодом до задоволення не підлягає.

Вирішуючи по суті спір в частині вимог стосовно виплати допомоги до 5 травня, суд зазначає, що відносини з приводу соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ (далі за текстом - Закон №3551-ХІІ).

Нормами Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-XIV ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

У подальшому п.20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI згадану вище норму закону було викладено у редакції, згідно з якою розмір Спірної виплати підлягав визначенню КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008р. №10-рп/2008 юридично була відновлена дія ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI.

Однак, унаслідок законотворчої діяльності Верховної Ради України було створено низку інших норм права, присвячених регламентуванню тих же самих відносин.

Так, у 2012 році норми і положення статті 12 Закон №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік згідно із Законом України від 22.12.2011р. №4282-VI.

У 2013 році норми і положення статті 12 Закон №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік, згідно із Законом України від 06.12.2012 р. №5515-VI.

У 2014р. норми і положення статті 12 Закон №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік згідно із Законом України від 16.01.2014р. №719-VII та Законом України від 31.07.2014р. №1622-VII.

Окрім того, у 2014р. норми і положення статті 12 Закон №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно із Законом України від 08.07.2010р. №2456-VI, Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII, Законом України від 28.12.2014р. №80-VIII.

Також відповідно до п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у редакції Закону України № 79-VIII від 28.12.2014 р. було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ця норма закону діяла з 01.01.2015р.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.02.2020р. №112 Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, де, зокрема, передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4.120,00 гривень; II групи - 3.640,00 гривень; III групи - 3.160,00 гривень.

27.02.2020р. рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 було визнано неконституційним окреме положення п.26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27.02.2020р. ані приписи п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ані приписи ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI об`єктивно не можуть запроваджувати взагалі будь-яких правил призначення та виплати допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Тому, з 27.02.2020р. заявник набув суб`єктивне право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи внаслідок війни як вісім мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього суб`єктивного права.

Викладене зумовлює задоволення позову у частині вимог щодо виплати допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення адміністративного органу, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу цього волевиявлення.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.09.2020 р. у зразковій справі №440/2722/20 владні управлінські функції з приводу призначення, нарахування та проведення Спірної виплати можуть одночасно та незалежно один від одного виконувати як УСЗН, так і Центр.

Механізм адміністративної взаємодії між цими владними суб`єктами поза розумним сумнівом не повинен мати істотного (вагомого) юридичного впливу для стану захисту прав та інтересів заявника приватної особи, штучно створюючи безпідставні перешкоди.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що подані до владного суб`єкта матеріали звернення заявника (а також наявні у розпорядженні адміністративного органу відомості) поза розумним сумнівом доводили право особи на нарахування та виплату допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020р., проте були свавільно відхилені адміністративним органом.

Оскільки у даному конкретному випадку відповідачем виконано усі визначені законом умови для прийняття владного управлінського рішення з приводу соціального забезпечення особи, то у силу абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне обтяжити відповідача обов`язком нарахувати та виплатити допомогу до 5 травня за 2020 рік.

З огляду на викладене, позов належить задовольнити шляхом визнання протиправною вчиненої адміністративним органом відмови та покладення на адміністративний орган обов`язку нарахувати та виплатити громадянину спірну допомогу.

Суд також зазначає, що заявник прагне до повторного одержання допомоги до 5 травня у повному обсязі, хоча частина платежу вже була фактично отримана громадянином, а тому перерахунок та виплату належить здійснити з урахуванням фактично сплачених сум.

При цьому, суд зауважує, що під час обчислення розміру допомоги має братись до розрахунку показник мінімальної пенсії за віком станом на 05.05.2020р.

З копії листа Департаменту соціального захисту населення Харківської ОДА від 09.02.2021р. №01-22/01/1180 вбачається, що Центр початково було утворено за рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради трудящих №223 від 17.04.1972р. при обласному відділі соціального забезпечення.

Відповідно до постанови КМУ від 13.12.2001р. №1828 матеріали пенсійних справ та особові рахунки органами соціального захисту населення Харківської області були передані терорганам ПФУ України в Харківській області з 01.03.2001р.

Розпорядженням Голови Харківської ОДА від 25.01.2001р. №29 на Центр було покладено виконання функцій з нарахування і виплати допомог по Дзержинському, Орджонікідзевському та Червонозаводському районах міста Харкова.

Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської ОДА від 06.02.2001р. №12 на Центр було покладено виконання функцій контролю за правильністю нарахування і виплати соціальних платежів в районах міста Харкова та Харківському районі Харківської області.

Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської ОДА від 17.03.2005р. №18 на Центр було покладено виконання функцій з нарахування і виплати допомог по Дергачівському району Харківської області.

Проте, для усієї Харківської області Центром здійснюється підготовка документів на виплату всіх видів грошових допомог і компенсацій.

З офіційно оприлюдненого Положення про Центр (затверджене розпорядженням голови Харківської ОДА від 22.11.2016р. №535) витікає, що саме цей адміністративний орган наділений повноваженнями на здійснення контролю за правильністю призначення та виплати усіх видів грошових допомог.

Відтак, саме Центр повинен остаточно усунути (виправити) ті недоліки (дефекти) у реалізації владної управлінської функції, котрі у згаданій сфері були допущені районним органом соціального захисту населення.

Проте зміст вимог заявника спонукає суд до визнання протиправною вчиненої відмови та покладення на адміністративний орган - Управління обов`язку нарахувати та виплатити громадянину допомогу до 5 травня у належному розмірі.

Решта вимог позову підлягає залишенню без задоволення у зв`язку із безпідставністю та недоведеністю.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, оформлену листом від 01.10.2020 р. №10-29-8094-4-04/20 у частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше здійснених платежів.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської області (ідентифікаційний код - 26281752; місцезнаходження - 61007, м. Харків, вул. Біблика, буд. 6) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше здійснених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.