Справа № 120/230/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 лютого 2021 р. Справа № 120/230/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним рішення відповідача від 04.08.2020 № 48 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком з 22.07.2020 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача від 04.08.2020 № 48 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 27 років.

На думку позивача, рішення відповідача є протиправним. Протиправність рішення позивач обґрунтовує із посиланням на безпідставну відмову територіального органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу періоду його роботи, запис про який внесено у трудову книжку № НОМЕР_3 від 06.06.1975. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів ОСОБА_1 звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 14.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

18.01.2021 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення вказаних в ухвалі від 14.01.2021 недоліків.

Ухвалою від 21.01.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано за ініціативою суду у відповідача оригінал або належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 для дослідження судом.

12.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також на виконання ухвали від 21.01.2021 надано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що при перевірці трудової книжки позивача від 06.06.1978 № НОМЕР_3 була встановлена відсутність запису про повну дату народження, виявлено виправлення в році народження, рік народження дописаний іншим чорнилом, видача трудової книжки завірена відтиском печатки підприємства зразка, що не відповідає часовому проміжку документа. Тому при обчисленні загального стажу Головним управлінням не взято до уваги записи про періоди роботи позивача, що містяться в трудовій книжці.

Разом з тим відповідач зазначив, що для підтвердження загального страхового стажу ОСОБА_1 надав архівні довідки № Б-323 та № Б-322 від 16.07.2020, видані Вінницьким районним трудовим архівом про фактичну кількість здійснених виходів та отриману заробітну плату за період роботи в колгоспі ім. Сталіна за 1977, 1984, 1986-2002. На підставі цих довідок обраховано страховий стаж позивача тривалістю 23 роки 1 місяць.

Тому відповідач вважає, що підстав для призначення пенсії за віком немає, оскільки згідно ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2020 по 31.01.2020 - не менше 27 років.

Надавши оцінку аргументам учасників справи та дослідивши подані ними докази, суд встановив наступне.

27.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с.40).

Рішенням відповідача від 04.08.2020 № 48 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2020 по 31.01.2020 - не менше 27 років.

Згідно наданих ОСОБА_1 архівних довідок № Б-323 та № Б-322 від 16.07.2020, що видані Вінницьким районним трудовим архівом, встановлено фактичну кількість здійснених виходів та отриману заробітну плату за період роботи в колгоспі ім. Сталіна за 1977, 1984, 1986-2002 та обраховано страховий стаж позивача тривалістю 23 роки 1 місяць. При цьому, до страхового стажу зараховано період проходження військової служби.

Разом з тим, при обчисленні загального стажу, Головним управлінням не взято до уваги записи про періоди роботи позивача, що містяться в трудовій книжці від 06.06.1978 № НОМЕР_3. Причиною для цього стали: відсутність у трудовій книжці запису про повну дату народження позивача; виправлення в році народження; рік народження дописаний іншим чорнилом; видача трудової книжки завірена відтиском печатки підприємства зразку, що не відповідає часовому проміжку документа.

З огляду на викладене, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років (а.с.14-15, 53).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2020 по 31.01.2020 - не менше 27 років.

Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відмовляючи в зарахуванні періодів робити позивача зазначених в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_3 від 06.06.1978 відповідач зазначив, що в трудовій книжці відсутня повна дата народження позивача; наявне виправлення в році народження; рік народження дописаний іншим чорнилом; видача трудової книжки завірена відтиском печатки підприємства зразку, що не відповідає часовому проміжку документа.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 № 310 "Про трудові книжки колгоспників", якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 № 310 встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Пунктами 1, 2, 5 Загальних положень передбачено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу. В трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

Згідно з пунктом 6 Загальних положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Аналізуючи Загальні положення, суд зазначає, що ними дійсно, передбачено внесення у трудову книжку колгоспника відомостей про працівника, а саме: прізвище ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Запис про дату народження за своєю суттю та змістовним навантаженням є інформацією яка дозволяє ідентифікувати власника трудової книжки та встановити її приналежність певній особі.

Тому, відсутністю запису у трудовій книжці про дату та місяць народження працівника не може бути безумовною підставою для неврахування періодів роботи, що внесені до такої трудової книжки до загального страхового стажу, якщо інші документи дають можливість встановити приналежність трудової книжки певному працівнику.

Суд зазначає, що у відповідача при обрахуванні позивачу страхового стажу згідно із архівними довідками від 16.07.2020 № Б-322 та № Б-323, не виникло сумнівів щодо того, що вказані довідки підтверджують період його роботи запис про який внесено до трудової книжки № НОМЕР_3, підтвердженням чого є зарахування періоду роботи вказаного у довідках до страхового стажу.

Крім того прізвище, ім`я, по батькові позивача вказане у трудовій книжці № НОМЕР_3 від 06.06.1978 повністю збігається із прізвищем, іменем, по батькові вказаним у його паспорті серії НОМЕР_1 .

Таким чином суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у не зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів його роботи, записи про які внесені у трудову книжку колгоспника № НОМЕР_3 від 06.06.1978, а саме: з 1977 року із посиланням на дефекти запису про дату народження є протиправною.

Щодо інших підстав неврахування періодів роботи з 1977 згідно записів трудової книжки № НОМЕР_3 від 06.06.1978, суд зазначає, що станом на час внесення спірних записів, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.74 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач підтвердив своє право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, оскільки станом на 27.07.2020 (день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії) страховий стаж позивача становив більше 27 років.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 04.08.2020 № 48, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV з 22.07.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 22.07.2020, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 27.07.2020, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 23.07.2020 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 23.07.2020.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 04.08.2020 № 48 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, з 23.07.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович