Справа № 420/14490/20
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Південного регіонального управління Державної прикордонної Служби України (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 1), Одеського прикордонного загону Державної прикордонної Служби України (65121, м. Одеса, вул. Левітана, 113) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.08.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної Служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 13.08.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року «Про результати розгляду клопотання».
- 3обов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України прийняти рішення про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , з 3-х трьох років на 2 (два) роки (до 31.12.2020).
- Зобов`язати Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомити Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про зміну терміну заборони в`їзду в Україну громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позову зазначено, що при прийнятті рішення, яке оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року «Про результати розгляду клопотання» не враховано обставини, які є важливими, а саме: щире розкаяння Позивача та відсутність умислу, так як перетин кордону був пов`язаний із виконанням ним договірних зобов`язань, порушення яких би призвело до обов`язку зі сплати коштів, що порушило б майнові права Позивача, гуманітарний характер відрядження, його думку щодо анексії Російською Федерацією певної території України, що батьки Позивача є особами похилого віку, а батько має тяжку прогресуючу хворобу, і батьки потребують постійного догляду та піклування, спливу більшої частини заборони в`їзду в Україну.

11.01.2021 року, від Відповідача 1, Південного регіонального управління Державної прикордонної Служби України, надійшов відзив на позов, в якому Відповідач 1 заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки вважає вимоги необґрунтованими безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що жодним нормативно-правовим актом, у тому числі на які посилається Позивач, не встановлено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) скоротити Позивачу термін заборони в`їзду.

11.01.2021 року, від Відповідача 2, Одеського прикордонного загону Державної прикордонної Служби України, надійшов відзив на позов, в якому Відповідач 2 заперечує проти позову в повному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а докази та твердження такими, що не містять порушень відповідача, тому що норми законодавства зобов`язують відповідні державні інституції, які представляють Державу, в межах компетенції, гарантувати додержання Конституції України та її Законів, а також вимагати від інших осіб їх додержання. Застосування до позивача заборони і є одним з елементів юридичної відповідальності, який несе особа, яка порушила відповідний Порядок в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території (далі - ТОТ).

Заяви чи клопотання від сторін.
04.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
Інші заяви чи клопотання від сторін, до суду не надходили.
Процесуальні дії судом не вчинялись.
Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Обставини справи.
ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач), 30.12.2018 прибув в аеропорт м. Одеси рейсом «Белавіа» із м. Мінськ (Республіка Білорусь).

Під час процедури прикордонного контролю Позивачем були надані документи, що підтверджують мету перебування в Україні: паспорт громадянина РФ, виданий 02.04.2011, заява від 16.04.2018 матері Позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про запрошення його на період з 17.04.2018 по 17.04.2019 на територію України до міста Одеса.

В аеропорту м. Одеси, представниками Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (надалі по тексту - Відповідач 2) було відмовлено Позивачу у перетинанні державного кордону України на підставі інформації щодо нього, яка була розміщена на сайті «Миротворець» в липні 2018 року щодо участі Позивача у вересні 2015 року у зйомках кінокартини «Рай», які відбулися на території АР Крим.

Старшим інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Одеса-Аеропорт» Одеського прикордонного загону лейтенантом Гордєєвим Віктором Миколайовичем прийняте «Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30.12.2018 громадянину РФ ОСОБА_1 » та прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну №123/763 на три роки до 30.12.2021.

Із клопотанням про перегляд Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30 грудня 2018 року та заборону в`їзду в Україну за №123/763 на три роки до 30.12.2021 року та проханням його скасувати представник Позивача звернулася до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (надалі по тексту - Відповідач 1).

Представником Позивача отримане рішення Відповідача 1, оформлене листом за №21/ш-141 від 17.07.2020 року «Про результати розгляду клопотання» де зазначено що Відповідач 1 залишає рішення Відповідача 2 від 30.12.2018 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 строком на 3 (три) роки без змін, а клопотання без задоволення.

30.07.2020 року представник Позивача звернулася до Відповідача 1 із клопотанням про скорочення Позивачу терміну заборони в`їзду в Україну, при цьому просила врахувати обставину критичного стану здоров`я батька Позивача та його суспільну позицію, як митця, який засуджує російську агресію та підтримує Україну.

Представником Позивача отримане рішення Відповідача 1, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року «Про результати розгляду клопотання» де зазначено, що Відповідач 1 залишає рішення Відповідача 2 від 30.12.2018 року про заборону виїзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 строком на 3 (три) роки без змін, а клопотання без задоволення.

28.08.2020 року за вхід. №22/046601-26 до Офісу Президента України надійшло звернення представника Позивача із проханням посприяти у перегляді Державною прикордонною службою України рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30 грудня 2018 року громадянину РФ ОСОБА_1 , щодо скорочення терміну заборони в`їзду в Україну, при цьому врахувати обставину критичного стану здоров`я батька ОСОБА_1 та його суспільну позицію, як митця, який засуджує російську агресію та підтримує Україну.

Представником Позивача отримана відповідь із Адміністрації ДПС (адміністрація Держприкордонслужби) №0 232-11363/0/6-20 від 10.09.2020 де зазначено що Позивач має право оскаржити рішення про заборону в`їзду в Україну регіонального управління ДПС України до Південного регіонального управління або суду.

Позивач вважає, що рішення, є необґрунтованим та протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року (далі - Закон №1710).
Відповідно до частини 1 статті Закону №1710, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Згідно з частини 2 статті 2 Закону №1710, прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною 4 статті 2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1710, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно частини 2 статті 6 Закону №1710, початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч.3 ст.6 Закону №1710).
Відповідно до частини 5 статті 6 Закону №1710, прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Згідно з частинами 1-3 статті 7 Закону №1710, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.
Частиною 2 ст. 8 Закону №1710 передбачено, що іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 Закону №1710, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.
Частиною 2 статті 10 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.14 року № 1207 - VII (набрав чинності 27.04.14) закріплено, що в`їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 7.4. статті 7 Закону України Про створення вільної економічної зони Крим та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України від 12.08.14 року № 1636-VII (набрав чинності 27.09.14) іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" керуються нормами Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Цим пунктом передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства у разі порушення правил перетину адміністративного кордону БЕЗ "Крим" підпадають під дію статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, а також можливість внесення відомостей таких осіб до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, а також визначено уповноважені органи на прийняття таких рішень.
Постановою КМУ від 4 червня 2015 р. № 367, затверджено Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Згідно п. З зазначеного Порядку в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї іноземців та осіб без громадянства здійснюються за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.
Додатком 1 до Порядку визначено Перелік контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї: Контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для автомобільного сполучення - Каланчак, Чаплинка, Чонгар. Контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для залізничного сполучення Херсон, Мелітополь, Вадим, Новоолексіївка.
Таким чином, станом на липень 2015 року законодавством України було в регульовано порядок в`їзду/виїзду на/з ТОТ Крим.
Згідно з п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» у зв`язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.
Пунктом 3 вказаного Розпорядження встановлено, що адміністрації Державної прикордонної служби після усунення обставин, що призвели до тимчасового закриття пунктів пропуску та пунктів контролю, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, внести на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо відновлення діяльності в таких пунктах пропуску та пунктах контролю.
До Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю, який є Додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014, віднесено, зокрема, пункт пропуску Сімферополь (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія- міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь.
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи доказами, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.12.18 року під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу № LOT 769 сполученням «Варшава - Одеса» виявлено громадянина Російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документованого паспортом громадянина Російської федерації № НОМЕР_2 .
Під час проведення співбесіди з особою в порядку, визначеному ЗУ «Про прикордонний контроль» з його слів було встановлено, що в липні 2015 року він в`їхав до ТОТ АР Крим авіасполученням «Москва - Сімферополь» та повернувся в зворотному порядку.
Зазначений факт позивачем не заперечується.
На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014. яке набрало законної сили 30.04.2014, пункт пропуску для повітряного сполучення "Сімферополь" був тимчасово закритий.
При порушенні Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, іноземцю або особі без громадянства забороняється в`їзд на територію України.
Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом, у тому числі на які посилається Позивач, не встановлено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) скоротити Позивачу термін заборони виїзду.
Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1564/20302 (далі - Інструкція 946) встановлено порядок та підстави прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну.
Так п. 2.1 підпункт передбачає обов`язок органів охорони державного кордону приймати рішення про заборону в`їзду в Україну у разі:
е) якщо іноземець здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них з порушенням встановленого законодавством України порядку або вчинив спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Відповідно до п. 8.1 Інструкції, іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.
Рішення начальника органу охорони державного кордону центрального підпорядкування з цього питання оскаржується до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до суду.
Як вбачається із позову, Позивач усвідомлює і розуміє факт того, що прибувши в 2015 році до анексованого Криму, порушив законодавство України.
Також, суд не приймає доводи Позивача, що у м. Одеса проживають батьки: мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які є громадянами України і у зв`язку із похилим віком потребують як матеріальної, так і моральної підтримки та допомоги з боку сина, оскільки Позивач у даному позові, оскаржує не рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 30.12.2018 та про заборону в`їзду в Україну №123/763 на три роки до 30.12.2021, а рішення Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене листом за №21/4158 від 13.08.2020 року «Про результати розгляду клопотання про скорочення терміну заборони в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , з 3-х трьох років на 2 (два) роки (до 31.12.2020), оскільки, чинним законодавством України, не встановлено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) скоротити Позивачу термін заборони в`їзду.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
З урахуванням зазначеного, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги за даним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись ст.ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Південного регіонального управління Державної прикордонної Служби України (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 1), Одеського прикордонного загону Державної прикордонної Служби України (65121, м. Одеса, вул. Левітана, 113) - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.