Справа № 540/4198/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/4198/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких позивач брав участь у антитерористичній операції;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу різниці недоотриманої надбавки за вислугу років за період з 01.01.2020 року по теперішній час;

- зобов`язати відповідача вчинити такі дії:

1) згідно вимог підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" зарахувати на пільгових умовах до вислуги років позивача із розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди участі у антитерористичній операції: з 01.09.16 року по 22.10.16 року; з 26.10.16 року по 10.11.16 року; з 22.11.16 року по 31.12.16 року; з 20.01.17 року по 05.02.17 року; з 29.04.17 року по 13.08.17 року; з 09.09.17 року по 01.10.17 року; з 27.10.17 року по 18.03.18 року; з 03.04.18 року по 29.04.18 року, про що внести зміни до наказу начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.12.2019 оку №336 «Про оголошення вислуги років станом на 01 січня 2020 року»;

2) згідно абзацу першого пункту 3 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони Україна від 07.06.18 року №260 виплатити позивачу різницю недоотриманого грошового забезпечення з врахуванням недоотриманої надбавки за вислугу років за період з 01.01.2020 року по теперішній із встановлення надбавки за вислугу років у розмірі 45 відсотків посадового окладу за основною займаною посадою за кожен місяць;

3) у подальшому виплачувати позивачу надбавку за вислугу років із врахуванням (зарахуванням) періодів участі в антитерористичній операції: з 01.09.16 року по 22.10.16 року; з 26.10.16 року по 10.11.16 року; з 22.11.16 року по 31.12.16 року; з 20.01.17 року по 05.02.17 року; з 29.04.17 року по 13.08.17 року; з 09.09.17 року по 01.10.17 року; з 27.10.17 року по 18.03.18 року; з 03.04.18 року по 29.04.18 року.

Також позивач просить поновити строк звернення до суду з даним позовом та вважати такий строк пропущеним з поважних причин.

У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 24.12.2020р. вказаний позов було залишено без руху з надання позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала суду направлена на адресу позивача та отримана ним 06.01.2021р., що вбачається з матеріалів справи.

В якості усунення недоліків позовної заяви, 14.01.2021р. позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У період з 11.01.2021р. по 18.02.2021р. головуючий суддя перебував на лікарняному.

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Зі змісту хвали від 24.12.2020 р. убачається, що підставою залишення позову без руху стала її невідповідність вимогам, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України, а саме пропуск строку звернення до суду.

Окрім іншого, в ухвалі від 24.12.2020р. суд зауважив, що "оголошення вислуги років станом на 01.01.2020р. відбулось відповідно до наказу від 28.12.2019р., який позивачем не оскаржується у межах даної справи, однак позивачем ставиться позовна вимога про внесення змін до такого наказу. Разом з тим, позивач, заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 28.12.2019р., жодним чином не обґрунтовує поважність причин пропуску строків звернення до суду з такими вимогами, як і не надає жодних доказів на існування таких обставин, адже розрахунок вислуги років з яким не погоджується позивач визначений саме наказом від 28.12.2019р.

Отже, позивач вважає, що його права порушені відповідачем не зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких він брав участь у антитерористичній операції, при цьому вказана вислуга встановлена наказом від 28.12.2019р., до якого позивач просить внести зміни. Однак звертаючись з даним позовом до суду майже через рік, позивач жодним чином не обґрунтовує поважність причин такого тривалого пропуску строку."

У заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує поважність причин пропуску вказаного строку тим, що витяг з наказу від 28.12.2019р. йому було надано у відповідь на його звернення лише 20.04.2020р. Після отримання вказаного витягу позивач почав збір доказів, отримавши відповіді на звернення 24.06.2020р. та 07.09.2020р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина, у зв`язку з чим протягом вересня і жовтня 2020 року він був зайнятий доглядом за дитиною. 27.10.2020р. позивач звернувся до відповідача, а 12.11.2020р. позивач дізнався про порушення своїх прав, отримавши відповідь відповідача у вигляді листа від 10.11.2020р. №2796/вп. Уперіод з 23.11.2020р. по 04.12.2020р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону (м. Одеса).

Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що він дізнався про порушення своїх прав лише 12.11.2020р., а строк звернення до суду за захистом таких прав пропущений з поважних причин.

Разом з тим, суд не погоджується з вказаною позицією позивача та зазначає наступне.

Так, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не зарахування до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких позивач брав участь у антитерористичній операції та невиплати позивачу різниці недоотриманої надбавки за вислугу років за період з 01.01.2020 року по теперішній час.

Разом з тим, слід зазначити, що пільгова вислуга років, з якою позивач не погоджується, оголошена наказом від 28.12.2019р. №336, яка і стала підставою нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років. Отже, права позивача порушені саме цим наказом. До того ж відповідно до позовних вимоги позивач просить зобов`язати відповідача внести зміни до наказу начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.12.2019 оку №336 «Про оголошення вислуги років станом на 01 січня 2020 року».

Між тим, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду та доданих до неї доказів убачається, що про порушення своїх прав наказом від 28.12.2019 оку №336 позивач дізнався 20.04.2020р. Тобто саме з 20.04.2020р. почався місячний строк звернення до суду та закінчився 20.05.2020р.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, лише 22.12.2020р., позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом збором документів.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність підтверджених належними доказами поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №826/16024/17, від 19 вересня 2018 року у справі №708/21/17, від 26 вересня 2018 року у справі №281/492/17, від 16 серпня 2019 року у справі №826/10115/17.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Суд зауважує на не наведені позивачем обставин, які би давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом місячного строку звернення до суду. При цьому збір доказів протягом декількох місяців не є поважною підставою пропуску строку звернення до суду.

До того ж слід зауважити, що відповідно до положень ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відтак ОСОБА_1 не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав наказом від 28.12.2019р. №336.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001240 (адміністративне провадження № К/9901/33562/19).

Частинами 1-2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, однак причини пропуску такого строку не можуть бути визнані судом поважними.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із визнанням неповажними причин пропуску строку звернення до суду, вбачаються підстави для повернення даного позову позивачу.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя А.С. Пекний