Справа № 520/16484/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

18.02.2021 р. справа №520/16484/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Шльонських О.М., представника відповідача - Левенцової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засідання у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

ОСОБА_1
до третя особа -Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Управління патрульної поліції в Харківській області,
проскасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановити:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, колишній поліцейський) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №611 від 26.10.2020р.; 2) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №679 о/с від 06.11.2020р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що дисциплінарне стягнення накладено безпідставно, за відсутності події вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі за текстом Департамент) та третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі за текстом Управління) з поданим позовом не погодились.

Аргументуючи заперечення зазначили, що подія скоєння дисциплінарного проступку мала місце і проявилась одразу у чотирьох окремих формах, а саме: 1) вчинення дій, які спричинили накладення штрафу за ст.121 КУпАП (наявність на транспортному засобі державного реєстраційного номерного знаку, котрий не належить цьому автомобілю); 2) вчинення дій, які спричинили складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками 124 КУпАП (наїзд на перешкоду бордюр); 3) вчинення дій, які спричинили складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП (відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння); 4) неетична поведінка, котра полягає у використанні нецензурної лайки тощо. Наполягали, що обставини події проступку оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно, процедура накладення покарання дотримана, рішення про дисциплінарне стягнення прийнято повноваженою особою.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник з 20.09.2001р. розпочав безперервне проходження публічної служби в органах внутрішніх справ у правовому статусі атестованої особи із спеціальним званням, з 07.11.2015р. продовжив публічну службу в Національній поліції України, з 01.05.2019р. обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної служби в Харківській області, котре є структурним підрозділом територіального органу Національної поліції із статусом юридичної особи публічного права Департаменту патрульної поліції.

27.08.2020р. у проміжок між 02:00год.-06:60год. за участю заявника у позаслужбовий час та безвідносно до виконання службових обов`язків за штатною посадою в органі Національної поліції сталися події, пов`язані з експлуатацією належного заявнику транспортного засобу - автомобіля Renaul Trafic із державним номерний реєстраційним знаком - НОМЕР_1 .

Фізично ці події мали прояв у вигляді: 1) переміщення згаданого автомобілю, але із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , заднім ходом на «Т» - образному перехресті проспекту Ювілейного (колишня назва - проспект ім. 50-річчя ВЛКСМ) із проспектом Льва Ландау (колишня назва проспект ім. 50-річчя СРСР) від місця першої зупинки громадського транспорту на проспекті Льва Ландау через усі смуги руху проспекту Ювілейного до контакту із бордюром на протилежній (відносно проспекту Льва Ландау) сторони об`єкту топоніміки, а також у вигляді 2) подальшої комунікації між заявником та поліцейськими із чергового екіпажу 5004, котрі були очевидцями означеної події руху автомобіля у просторі.

За твердженням заявника, він знаходився у салоні автомобіля Renaul Trafic, але функцій водія не виконував, перебував на другому ряді крісел і спав.

Також, за твердженням заявника, дії поліцейських із чергового екіпажу 5004 мали характер провокації, зумовленої прагненням досягнення позитивних штучно створених показників у розкритті адміністративних правопорушень за ознаками ст. 130 КУпАП, а після з`ясування обставини попередньої служби заявника у підрозділах ДАІ МВС України характер помсти.

У ході розгляду справи судом було переглянуто відеозапис згаданої вище комунікації.

Надані для перегляду матеріали відеозйомки носять характер окремих уривків/фрагментів, мають явні та очевидні ознаки не безперервної відеозйомки.

Проте, у контексті обставин даного спору саме ця обставина жодного юридичного значення не має.

Близько 03:19год. 27.08.2020р. відеозапис містить подію висловлення заявником прохання, сформульованого російською мовою, зміст якого полягає: «не робити цього», при тому, що поліцейські із складу чергового екіпажу 5004 вчиняють дії, спрямовані на оформлення матеріалів транспортної пригоди.

Близько 03:56год. 27.08.2020р., 03:59год. 27.08.2020р., 04:02год. 27.08.2020р., 05:42год. 27.08.2020р., 05:57год. 27.08.2020р. відеозапис містить події використання заявником нецензурної лайки як на адресу поліцейських, так і на адресу інших громадян.

При цьому, відносно працівника поліції при виконанні обов`язків служби заявником використовувались мовні конструкції: «теряйся», «собери себя в кучу», «жмур».

Контекст ситуації не дозволяє суду погодитись із доводами представника заявника про те, що використана заявником фраза «собери себя в кучу» означала прохання сконцентруватись, а фраза «теряйся» означала прохання відійти на більшу відстань, оскільки за характером висловлювань та попередніми до цих висловлювань подіями ці фрази мали очевидно негативно-агресивне забарвлення поєднане із проявами зневажливого ставлення до конкретного працівника поліції під час спроб цього працівника з`ясувати обставини справжньої картини транспортної пригоди.

Загалом поведінка заявника у процесі комунікації мала характер коливань від щирих вибачень до відвертих образ, носила системний та усвідомлений характер, була спрямована на невиправдане умовами об`єктивної дійсності створення якомога більшої кількості розбіжностей і неузгодженостей.

Так, зокрема, наполягаючи на відсутності статусу водія, заявник все ж таки початково погодився здати тест на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння, у супроводі поліцейських прибув до комунального закладу охорони здоров`я, із мотиву побоювань за власне здоров`я відмовився від процедури із здачі крові, не довів до завершення процедуру із здачі сечі, але після повернення до місця транспортної пригоди почав наполягати на необхідності завершення тесту на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння.

Суд вважає, що такі діяння заявника не відповідають критерію доброчесної поведінки людини з приводу захисту власних прав та інтересів.

Вчинені заявником у проміжок часу між 02:00год.-06:60год. 27.08.2020р. діяння були кваліфіковані Департаментом у якості вчинення саме заявником порушень ст.121 КУпАП (експлуатація транспортного знаку з номерним знаком НОМЕР_2 , який не належить цьому транспортному засобу), 124 КУпАП (наїзд на перешкоду бордюр), ч.1 ст.130 КУпАП (відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння), а також у якості неетичної поведінки поліцейського.

За ч.6 ст.121 КУпАП відносно заявника 27.08.2020р. було прийнято постанову про накладення 170,00грн. штрафу. (а.с.117).

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що заявник цієї постанови не оскаржував аж до 16.12.2020 року, коли відбулось звернення з позовом до Московського районного суду міста Харкова.

У порядку ч.1 ст.78 КАС України під час розгляду справи заявник особисто визнав існування тих обставин, котрі послугували причиною для накладення штрафу (а саме: наявність на автомобілі Renaul Trafic із державним номерним реєстраційним знаком - НОМЕР_1 іншого знаку - НОМЕР_2 ).

Оскільки за загальним правилом юридична відповідальність за ст.121 КУпАП (експлуатація транспортного знаку з номерним знаком - НОМЕР_2 , який не належить цьому транспортному засобу) підлягає застосуванню до власника транспортного засобу (за виключенням випадку документального підтвердження легального чи нелегального вибуття транспортного засобу у постійне користування іншого суб`єкта права, а у спірних правовідносинах такий випадок відсутній) і сам заявник фізично знаходився у салоні транспортного засобу, котрий здійснював рух у просторі та часі до моменту зіткнення із перепоною, то доводи заявника про дії третьої сторонньої особи з приводу облаштування на справжній державний номерний знак - НОМЕР_1 наліпки із вигаданим номерним знаком - НОМЕР_2 сприймаються судом критично і на увагу не заслуговують.

За ст.124 КУпАП (наїзд на перешкоду бордюр) та ч.1 ст.130 КУпАП (відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння) відносно заявника були складені протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, котрі у подальшому були спрямовані для прийняття рішення по суті до Московського районного суду міста Харкова.

31.08.2020р. за усіма подіями за участі заявника 27.08.2020р. Департаментом було видано наказ №1829 про призначення службового розслідування (а.с.69).

Використання Департаментом у даному випадку посилання на ознаку - складання протоколу про вчинення поліцейським порушення ч.1 ст.130 КУпАП слід розуміти не у якості предмета службового розслідування, а у якості параметру конкретизації особи потенційного/ймовірного порушника дисципліни.

Доводи Департаменту про те, що у дійсності службове розслідування призначалось також і за епізодом неналежного у правовому аспекті спілкування заявника як поліцейського з іншими поліцейськими під час з`ясування та документальної фіксації подій ночі та ранку 27.08.2020р., кваліфікованих у якості вчинення порушень ст.121 КУпАП, ст.124 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, слід визнати доведеними, адже зібрані поліцейськими первинні матеріали транспортної пригоди містять посилання і на подію із номерним державним реєстраційним знаком автомобіля (рапорт від 27.08.2020р., а.с.54), і на події окремих фрагментів комунікації заявника із поліцейськими (рапорт від 27.08.2020р., а.с.55).

Тому слід вважати, що поведінка заявника під час складання документів адміністративного провадження була поза межами розумного сумніву у достатньому обсязі виокремлена адміністративним органом в окрему та самостійну підставу порушення дисциплінарного провадження.

Ознак існування неприязних стосунків між заявником та членами створеної згаданим наказом дисциплінарної комісії (далі за текстом Дисциплінарна комісія) судом на виконання вимог ст.9 КАС України не виявлено, таких доказів заявником до суду не подано.

Доказів оскарження заявником названого наказу до суду або посадової (службової) особи поліції вищого рівня матеріали справи не містять.

У зв`язку із дисциплінарним провадженням відносно заявника була складена службова характеристика позитивного змісту (а.с.77).

02.09.2020р. заявником у межах службового розслідування були надані письмові пояснення (а.с.24-26).

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 28.09.2020р. (далі за текстом - Висновок) (а.с.60-64).

У тексті Висновку Дисциплінарною комісією викладені судження про скоєння заявником дисциплінарного проступку - порушення пункту 3 розділу IV, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179), п.6 ч.3 ст.1, п.11 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: вчинення дій, які стали підставою для складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.124 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного штрафу за ч.6 ст.121 КУпАП.

Також названий Висновок містить посилання Дисциплінарної комісії на конфлікт, котрий виник під час комунікації між заявником та іншими поліцейськими; на агресивну і неадекватну поведінку заявника; на використання заявником нецензурної лайки; на прагнення заявника до спотворення/перекручення (викривлення) обставин фактичної дійсності; на намір заявника уникнути з`ясування об`єктивної істини; на невиконання заявником вимог поліцейських; на створення заявником перешкод у діяльності поліцейських тощо.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування до заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

З приводу доводу Департаменту проте те, що у провину заявнику поставлено також і протиправну поведінку під час з`ясування та документального оформлення матеріалів адміністративного провадження 27.08.2020р., суд відзначає, що у тексті Висновку дійсно міститься лише загальна характеристика поведінки заявника як проступку.

Проте, у даному конкретному випадку відсутність у тексті Висновку більш конкретних параметрів, ознак, критеріїв діянь заявника, переліку проявів і форм поведінки у якості дисциплінарного проступку не створює жодних істотних чи вагомих (суттєвих) дефектів або недоліків, адже ці події зафіксовані на офіційні джерела добуття інформації портативні пристрої відеозапису поліцейських.

У ході судового розгляду заявник достовірності подій, зафіксованих та відеозапису не спростовував.

При цьому, довід заявника про вчинення провокації з боку поліцейських не підтверджений жодними об`єктивними даними.

Зафіксоване на переглянутому судом відеозапису спілкування поліцейських не мало явних та очевидних ознак знущання, тортур, зневажливого ставлення тощо.

При цьому, суд відзначає, що використання іншими поліцейськими нецензурної лайки не може бути визнано виправданням поведінці заявника.

04.09.2020р. наказом Управління №87 від 04.09.2020р. заявника було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження за вчинення іншого дисциплінарного проступку.

26.10.2020р. начальник Департаменту реалізував Висновок шляхом прийняття наказу №611 про накладення на заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У тексті означеного наказу чітко указано, що захід дисциплінарного стягнення застосовується у тому числі і за порушення п.1 розділу ІІ, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських (затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179).

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для видання згаданого наказу суб`єктом владних повноважень були обрані положення п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Фактичною ж підставою для вчинення владного управлінського волевиявлення у сфері контролю за службової дисципліною поліцейського послугувало як судження адміністративного органу про вчинення поліцейським дисциплінарного проступку у зв`язку з діяннями, які призвели до застосування штрафу за ст.121 КУпАП і до складання протоколів за ст.124 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, так і як судження адміністративного органу про вчинення поліцейським дисциплінарного проступку у вигляді неетичної поведінки.

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 26.10.2020р. у справі №643/13982/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно заявника за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.27).

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 26.10.2020р. у справі №643/13984/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно заявника за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. (а.с.28).

З огляду на приписи ч.4 ст.78 КАС України правильність оцінки обставин спору у цій частині місцевим загальним судом не може бути піддана ревізії чи сумніву з боку окружного адміністративного суду у силу ч.6 ст.78 КАС України.

12.11.2020р. Департаментом було видано наказ №845 о/с, яким на реалізацію наказу Департаменту №611 від 26.10.2020р. заявника було звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Календарна дата звільнення заявника зі служби у поліції припала на листопад 2020 року.

Тому двома попередніми місяцями служби є жовтень 2020р та вересень 2020р.

Згідно з довідкою про доходи Департаментом заявнику за ці місяці було нараховано грошове забезпечення у розмірі 12.272,20грн. та 12.994,93грн. відповідно.

Не погодившись із правомірністю накладеного дисциплінарного покарання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р.№2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як указано у ст.6 названого закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).

У силу дії спеціальної норми права - ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Як передбачено ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі забезпечує дотримання публічним службовцем поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

За визначенням ч.1 ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу ч.3 ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

У спірних правовідносинах службове розслідування було призначено та проведено.

Недоліків в організації службового розслідування, а також нездоланних та непереборних дефектів у процедурі службового розслідування судом під час вирішення спору не виявлено.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять.

Проте, викладене у Висновку судження Дисциплінарної комісії про вчинення заявником порушення вимог пункту 3 розділу IV, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179), п.6 ч.3 ст.1, п.11 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» суд вважає юридично правильним та фактично підтвердженим лише відносно епізоду ст.121 (експлуатація транспортного знаку з номерним знаком НОМЕР_2 , який не належить цьому транспортному засобу) та епізоду неетичної поведінки.

Порушень у кваліфікації Дисциплінарною комісією діяння заявника за цими епізодами, суд не знаходить.

Водночас із цим, правильність кваліфікації Дисциплінарною комісією діянь заявника 27.08.2020р. за епізодами ст.124 (наїзд на перешкоду бордюр), ч.1 ст.130 (відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння) слід визнати спростованою з огляду на набрання законної сили постановою Московського районного суду міста Харкова від 26.10.2020р. у справі №643/13982/20 та постановою Московського районного суду міста Харкова від 26.10.2020р. у справі №643/13984/20, які були прийняті у звязку з відсутністю в діях заявника складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, із чотирьох епізодів діянь, кваліфікованих Департаментом у якості вчинення заявником порушення закону у приватному позаслужбовому житті під час експлуатації власного автомобіля, підтвердженим слід визнати лише подію недотримання вимог ч.6 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та подію неетичної поведінки.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03.02.2021р. у справі №822/1175/17 з приводу наслідків недотримання особою Правил етичної поведінки поліцейських в аспекті припинення подальшої публічної служби поліцейський повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію», та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно органів поліції та спричинити суспільний резонанс.

Зі змісту Присяги поліцейського, текст якої наведено у ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», вбачається, що особа, яка вступає на службу в поліцію, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 03.02.2021р. у справі №822/1175/17 слідує, що відсутність контролю за поведінкою, почуттями та емоціями, тривале не пред`явлення документів на право керування, ухилення від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння, не дотримання норм ділового мовлення та використання ненормативної лексики є порушенням Правил етичної поведінки поліцейських.

У поведінці заявника у процесі комунікації із черговим екіпажом поліції 27.08.2020р. мають місце обставини недотримання норм ділового мовлення та використання ненормативної лексики, а також обставини відсутності контролю за поведінкою, почуттями та емоціями.

Окрім того, має місце випадок наявності на належному заявникові транспортному засобі державного реєстраційного номерного знаку невідомого походження.

Ця обставина у поєднанні з достатньо тривалим строком служби заявника в органах правопорядку (що безумовно спричиняє набуття практичного досвіду) на посадах атестованих працівників підрозділів Державної автомобільної інспекції МВС України взагалі унеможливлює будь-яке інше тлумачення змісту та значення події фізичного розміщення на належному поліцейському транспортному засобі «фіктивних» відомостей про державний реєстраційний номерний знак окрім як вчинення проступку проти інтересів служби.

Посилання Дисциплінарної комісії у даному конкретному випадку на приписи п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, п.5 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" суд вважає вірними і достатніми в аспекті вчинення поліцейським дисциплінарного проступку за тими епізодами, котрі визнані підтвердженими судовим розглядом.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію тероргану Національної поліції України та керівника тероргану Національної поліції України, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного.

При цьому, межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені дисциплінарною комісією тероргану Національної поліції України адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру для керівника тероргану Національної поліції України).

У тексті Висновку Дисциплінарною комісією достатньою мірою викладені судження з приводу ставлення заявника до служби у спосіб відтворення змісту службової характеристики.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст.20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч.3 ст.20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Наказом Національної поліції України від 06.11.2015р. №73 (у редакції наказу від 31.10.2016р. №1114) було затверджене Положення про Департамент патрульної поліції.

Пунктом 20 розділу V згаданого Положення керівник Національної поліції України делегував керівнику Департаменту патрульної поліції Національної поліції України право на вирішення питання стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських Департаменту.

У подальшому начальник Департаменту видав наказ №4621 від 11.10.2018р., яким делегував начальникам управлінь патрульної поліції в областях Департаменту право застосування за результатами службових розслідувань дисциплінарні стягнення у вигляді зауваження, догани, суворої догани.

Оскарженим наказом до заявника був застосований захід дисциплінарного покарання у вигляді звільнення зі служби в поліції.

З огляду на відсутність доказів втрати чинності переліченими наказами, суд доходить до переконання про те, що дисциплінарне стягнення було накладено повноважною посадовою особою поліції начальником Департаменту.

Тому підсумково суд вважає, що Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду неетичної поведінки поліцейського та епізоду виявлення на автомобілі іншого державного реєстраційного номера невідомого походження кваліфікувала правильно, норму закону визначила неналежну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією були взяті до уваги усі істотні та суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи.

Наслідки цього проступку за цими епізодами є явними та очевидними і не підлягають окремому викладенню у тексті Висновку.

Суд вважає, що окремо кожен із тих епізодів, котрі визнані підтвердженими у ході розгляду справи (а особливо епізод неетичної поведінки поліцейського), поза будь-яким розумним сумнівом явно та очевидно є достатніми для застосування найсуворішого із можливих видів дисциплінарного стягнення, позаяк демонстрація такої поведінки абсолютно не виключає майбутніх ризиків рецидиву.

Як установлено судом, владний суб`єкт - начальник Департаменту у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим субєктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судом відносно епізоду за ст.121 (експлуатація транспортного знаку з номерним знаком НОМЕР_2 , який не належить цьому транспортному засобу) не виявлено.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках незалежно від дії будь-яких третіх факторів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах стосовно епізоду за ст.121 (експлуатація транспортного знаку з номерним знаком НОМЕР_2 , який не належить цьому транспортному засобу) і стосовно епізоду неетичної поведінки поліцейського забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував повно та вичерпно, діяння поліцейського кваліфікував правильно, норму закону визначив вірно, зміст приписів цієї норми витлумачив без помилок (перекручень), взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворив, міру юридичної відповідальності обрав без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

З цих міркувань, суд відхиляє як юридично неспроможні доводи заявника про те, що мала місце провокація з боку поліцейських під час оформлення матеріалів транспортної пригоди, а також про те, що продемонстрована поведінка не заслуговує на звільнення із служби в поліції.

Натомість суд доходить до переконання про те, що дисциплінарне покарання застосовувалось і за епізодом ганебної (зухвалої, неприйнятної, провокативної тощо) поведінки заявника під час документального оформлення процедур адміністративного провадження 27.08.2020р., адже ці доводи підтверджені добутими по справі об`єктивними даними і не належать до кола факторів, котрі мають юридичне значення в аспекті правомірності оскарженого управлінського волевиявлення владного суб`єкта.

Тому вимога про скасування наказу з приводу застосування заходу дисциплінарного стягнення підлягає відхиленню.

Відхиленню також підлягає і вимога про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №679 о/с від 06.11.2020р., позаяк відносно заявника такого наказу не приймалось.

Насправді, заявник був звільнений із служби в поліції наказом Департаменту від 12.11.2020р. №845 о/с і цей наказ оскаржений заявником у межах справи №520/18315/2020.

Оскільки основна вимога позову про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №611 від 26.10.2020р. задоволенню не підлягає, то усі похідні вимоги також належить відхилити.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши на судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 22 лютого 2021 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.