Справа № 640/133/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Київ № 640/133/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Київський механічний завод»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення,
Представники сторін:

Пр-к позивача- Шевченко А.В.;

Пр-к відповідача- Гаврилюк Я.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Київський механічний завод» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.11.2019, яким позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 визначено штраф в розмірі 20% в сумі 382 824,81 грн та нараховано пеню в сумі 724 430,13 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач заперечує по суті заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в письмовому відзиві, який наявний в матеріалах справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено оскаржуване рішення № від 06.11.2019, яким позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 визначено штраф в розмірі 20% в сумі 382 824,81 грн та нараховано пеню в сумі 724 430,13 грн.

Під час розгляду справи з посиланням на пояснення представників сторін судом встановлено, що передумовою виникнення даного юридичного спору стали обставини саме несвоєчасного перерахування позивачем ЄСВ за вказаний в рішенні період.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю оскаржуваного рішення позивач посилається на те, що відповідно до інформації, яка міститься в електронному кабінеті платника податків, станом на дату винесення рішення ГУ ДПС у м. Києві та на дату подання скарги до ДПС України, у підприємства відсутня заборгованість з єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявна переплата, внаслідок чого підстави для винесення оскаржуваного рішення відсутні.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (ч.5 ст.9 Закону №2464).

Абзацом 1 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За змістом абз.1 ч.10 ст.9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

В той же час, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст.9 Закону №2464).

Аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Передумовою виникнення спірних правовідносин стали наступні обставини.

Так, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2019 р. по справі №760/24927/18, директора ДП МОУ «Київський механічний завод» ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 212-1 КК України на підставі ч. 4 ст. 212-1 Кримінального кодексу України.

Зі змісту даної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 будучи відповідальним за сплату внесків на єдине соціальне страхування ДП «Київський механічний завод Міністерства оборони України» у період з 01.01.2015 по 31.03.2016 p.p. умисно не перерахував до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування в особі управління Пенсійного фонду у Солом`янському районі м. Києва, утриманого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 1 550 854 грн.

У зв`язку з погашенням у повному обсязі заборгованості ДП МОУ «КМЗ» з єдиного соціального внеску за січень 2015 - березень 2016 року на загальну суму 1 689 411,16 грн, разом зі штрафними санкціями в розмірі 108 563,63 грн., ОСОБА_1 звільнили від кримінальної відповідальності.

При цьому, рішенням ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві від 03.03.2016 № нараховано позивачу штраф у розмірі 108 563,63 грн та пені в розмірі 266388,02 грн за період з 23.07.2013 р. до 20.11.2015 p.

Останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції по рішенню від 03.03.2016 № є звіти за квітень - грудень 2013 року та січень-листопад 2014 року (граничний термін сплати не пізніше 20 числа наступного місяця, нарахований за календарний місяць), суми єдиного внеску відповідно до якого повністю сплачені позивачем 20.11.2015 p.

В даному випадку суд відзначає, що в рамках спірних правовідносин має місце обставина несвоєчасного перерахування позивачем ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019.

Разом з тим, як зазначив відповідач та не було заперечено позивачем, з 13.01.2017 року по 02.02.2017 рік контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка за перевіряємий період з 01.01.2013 року по 02.02.2017.

За результатами перевірки до ДП МОУ «Київський механічний завод» була застосована фінансова санкція за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Рішенням від 23.02.2017 № , яким нараховано штраф у розмірі 144 112,61 грн та пені в розмірі 247378,54 грн. за період з 21.01.2015 р. до 10.02.2017 p., де враховано період повного погашення недоїмки відповідно до поданих звітів: останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції є звіти за жовтень 2013 року, грудень 2014 року та січень-вересень 2015 року, суми єдиного внеску відповідно до яких повністю сплачені 10.02.2017 p.

06.11.2019 року управлінням податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464, застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску до ДП МОУ «Київський механічний завод» (), а саме, оскаржуваним рішенням № нараховано штраф в розмірі 382824,81 грн та пені в розмірі 724430,13 грн, останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції є звіти за жовтень - грудень 2015 року, січень - грудень 2016, 2017, 2018 р.р. та січень - лютий 2019 року, суми єдиного внеску відповідно до якого повністю сплачені 22.03.2019 р.

При формуванні оскаржуваного рішення від 06.11.2019 № в розрахунок включено період нарахування по звіту починаючи з 21.11.2015 (жовтень 2015), що виключає можливість повторного нарахування штрафної санкції та пені за аналогічний період попереднім рішенням.

Додатково обставини несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 підтверджуються наявним в матеріалах справи детальним розрахунком (а.с.80-90 том 2), який містить в собі інформацію про суму нарахованого позивачем самостійно ЄСВ, дату і номер документу згідно з яким нараховано ЄСВ, граничну дату сплати ЄСВ, дату фактичної сплати, номер платіжного доручення, кількість днів прострочення, % штрафної санкції, суму нарахованого штрафу і пені.

Позивачем до матеріалів справи не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що інформація, наведена контролюючим органом у вказаному розрахунку не відповідає дійсності, внаслідок чого суд приходить до висновку про правомірність і обґрунтованість оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій.

Посилання позивача на те, що відповідно до інформації, яка міститься в електронному кабінеті платника податків, станом на дату винесення оскаржуваного рішення ГУ ДПС у м. Києві та на дату подання скарги до ДПС України, у підприємства відсутня заборгованість з єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявна переплата, внаслідок чого підстави для винесення оскаржуваного рішення відсутні, судом відхиляються, оскільки внаслідок оскарження позивачем рішення про застосування штрафних санкцій сума штрафу і пені не набула статусу заборгованості - була не узгодженою.

При цьому, штраф та пеня застосовані до позивача за несвоєчасне перерахування ЄСВ, а не за його не перерахування.

Відтак, навіть у випадку відсутності у позивача заборгованості з ЄСВ, несвоєчасна сплата ЄСВ в будь-якому випадку тягне за собою застосування до позивача штрафних санкцій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО КИЇВСЬКИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ (код 09540881, адреса: 03151, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВІННИЦЬКА, будинок 14/39).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.02.2021.

Суддя П.О. Григорович