Справа № 320/14091/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2021 року № 320/14091/20
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має всі правові підстави на отримання індексації грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по березень 2018 рік. Стверджує, що посилання відповідача на відсутність фінансових ресурсів є безпідставними, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач своїм правом передбаченим КАС України, не скористався, відзиву на позову заяву не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у період з 16 червня 2016 року по 05 лютого 2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами в трудовій книжці серія НОМЕР_2 та у військовому квитку серія НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2019 року № 37, старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта розвідувальної роти, ВОС-Ю6975А, за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) з 05 лютого 2019 року виключено із списків особового складу частини НОМЕР_1 та знято з всіх видів забезпечення і направлено на облік до Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату м. Київ Київської області.

Під час проходження військової служби у Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 , у період з 16 червня 2016 року по березень 2018 року, військова частина НОМЕР_1 не нараховувала та не виплачувала позивачеві індексацію грошового забезпечення.

У зв`язку з цим позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 16 червня 2016 року по 05.02.2019 року. Від військової частини НОМЕР_1 позивач отримав відповідь №1/37/2881 від 27.11.2020 в якій значиться, що індексація не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з тим, що не була передбачена у бюджеті Міністерства оборони України на відповідні роки. У 2016-2018 роках витрати на індексацію не були передбачені в бюджеті Міністерства оборони України. Виплата сум індексації у поточному році за минулі роки, також, не передбачена. Крім того, повідомили, що відповідно до вказівки Департаменту фінансів МОУ від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 військовим частинам було заборонено нарахувати індексацію грошового забезпечення.

Позивач вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по березень 2018 року є протиправною і такою, яка порушує його право. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 р. (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до вимог статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 р. (далі - Закон №2011-ХІІ, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 3 липня 1991 р. (далі - Закон № 1282-ХІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з вимогами статті 9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 р. (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з вимогами п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Суд звертає увагу, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підставі аналізу наведених вище нормативно-правових актів суд визнає, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Як встановлено судом, під час проходження служби у вказаний у позові період з 16 червня 2016 року по березня 2018 року позивачу не проведено нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем індексація за вказаний період не виплачувалась, оскільки можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони України не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не сплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по березня 2018 року. При цьому, відсутність бюджетного фінансування вказаної витрати не позбавляє позивача права на її отримання та не звільняє від обов`язку її виплачувати.

Європейський Суд з прав людини у рішення по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на статтю 5 Закону України №1282-ХІІ, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, позаяк індексація безпосередньо не пов`язана з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 р. по справі № 825/874/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в частині шостій статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 16 червня 2016 року по березень 2018 рік є протиправними.

На підставі досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року, а також беручи до уваги, що індексація грошового забезпечення позивачеві проведена не була, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправної бездіяльності, допущеної відповідачем, та вважає за можливе зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за оскаржуваний період.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року з урахуванням січня 2008 року суд не вбачає підстав в цій частині задовольняти, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України. Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_5 ) за період з 16 червня 2016 року по 1 березня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.
Суддя Лиска І.Г.