Справа № 522/17563/20
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецького Ігора Сергійовича, третя особа Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та просила суд скасувати постанову заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецького Ігора Сергійовича №458-ДК/0232По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідно до постанови №458-ДК/0232По/08/01/-20 від 28 вересня 2020 року.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує відсутністю підстав для винесення постанови №458-ДК/0232По/08/01/-20, якою було встановлено в діях директора ФГ «Родина-БВ» ОСОБА_1 ознаки самовільного зайняття земельної ділянки, протиправністю порядку проведеної перевірки, недотриманням позивачем вимог земельного законодавства, невідповідністю оформленого акту обстеження земельної ділянки від 11.08.2020 №458-ДК/480/АО/Ю/01/-20 обставинам, що мали місце. Окрім того позивач вважає, що вказану перевірку було проведено з істотним порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим отримані відомості та матеріали не можуть бути використані для встановлення будь-яких фактів порушення позивачем вимог земельного законодавства, а вказана постанова про закриття справи не відповідає нормам КУпАП.

Матеріали позову у результаті автоматизованого розподілу було передано с.Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 15.10.2020 року справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з призначенням судового засідання, витребувано з Головного управління держгеокадастру земель в Одеській області (належним чином завірені копії матеріалів справи, які стали підставою для складання оскаржуваної постанови головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецького Ігоря Сергійовича №458-ДК/0232По/08/01/-20 від 28 вересня 2020 року.

03.11.2020 року представником Головного управління Держгеокадастру в Одеській області подано пояснення на позовну заяву, відповідно яких просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що заступником Головного державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецьким І.С. в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів в їх сукупності, керуючись чинним законодавством, правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №458-ДК/0232По/08/01/-20 від 28 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року замінено первісного відповідача - Заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог в Одеській області Чернецького Ігора Сергійовича, на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Розгляд справи відкладено на 15.01.2021 року.

Представником Головного управління Держгеокадастру в Одеській області 04.01.2021 року був поданий відзив на позовну заяву, відповідно якого просили відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що заступником Головного державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель і дотримання законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецьким І.С. в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів в їх сукупності, керуючись чинним законодавством, правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №458-ДК/0232По/08/01/-20 від 28 вересня 2020 року.

Розгляд справи 15.01.2021 року був відкладений на 11.02.2021 року за клопотанням представника позивача з наданням часу на ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 11.02.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Подали до суду заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, 03.08.2020 року начальником Головного управління Держгеокадастру в Одеський області Карпусь А., відповідно до вимог Земельного кодексу України Закону України «Про державний контроль за охороною та використанням земель», «Про охорону земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії і кадастру від 17.11.2016 року №308, на підставі наказу Держгеокадастру від 16.08.2019 №208 «Про внесення змін до наказу Держгеокадастру від 27.12.2016» на виконання п.1.6 плану роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на 3 квартал 2020 року було видано наказ №458-ДК - «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності (надалі - «Наказ № 485»).

У відповідності до Наказу №485 державному інспектору ОСОБА_2 , державному інспектору ОСОБА_3 та державному інспектору ОСОБА_4 доручалось здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавств, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки орієнтовною площею 28, 9933 комунальної форми власності, яка розташована на території с.Крутоярівка Старокозацької ОТГ Білгород-Дністровського району Одеської області.

На виконання вказаного наказу 11.08.2018 року, співробітником Держгеокадастру державним інспектором Чебаном К.І. складено Акт обстеження земельної ділянки №458-ДК/480/АО/Ю/01/-20 (надалі - «Акт обстеження земельної ділянки»).

14.08.2020 року державним інспектором Чебаном К.І., державним інспектором Полюком М.П. складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки №458-ДК/345/АП/09/01/-20 (надалі - «Акт перевірки»).

Актом перевірки встановлено, що в діях керівника ФГ «Родина-ВБ» ОСОБА_1 вбачаються ознаки, ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.53-1 КУпАП, а саме самовільне зайняття земельної ділянки.

15.09.2020 року державним інспектором у сфері державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства України Полюком М.П. складено протокол про адміністративне правопорушення №458-ДК/345/АП/09/01/-20, яким встановлено в діях керівника ФГ «Родина-ВБ» ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, а саме самовільне зайняття земельної ділянки площею 11,2333 га, державної форми власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території с.Крутоярівка Старокозацької ОТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) та межує з земельними ділянками :01:001:0681, :01:001:0682, :01:001:0680, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП.

28.09.2019 року заступником Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецьким Ігорем Сергійовичем винесено постанову №458-ДК/0232По/08/01/-20 (надалі - «Постанова»), якою було визнано керівника ФГ «Родина-ВБ» ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

У якості підстави для винесення постанови відносно керівника ФГ «Родина-ВБ» ОСОБА_1 та визнання її винною у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП, відповідачем наведено, що земельна ділянка, яка є об`єктом перевірки має площу 17.92 га, розташована на території с.Крутоярівка Старокозацької ОТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) та межує з земельними ділянками :01:001:0681, :01:001:0682, :01:001:0680 та надана в постійне користування гр.. ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право постійного користування від 23.01.1996.

Також у вказаній постанові наведено, що Старокозацькою ОТГ Білгород-Дністровського району Одеської області поінформовано, що ФГ «Родина-ВБ» використовує 14.00 га із земельної ділянки площею 17.92, яка є об`єктом перевірки та надана в постійне користування гр.. ОСОБА_5 . Окрім того поінформовано, що гр. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до зазначеної постанови перевіркою з виїздом на місце згідно акту обстеження встановлено, що засіяно сільськогосподарськими культурами 11.2333 га землі із земельної ділянки площею 17.92 га, яка є об`єктом перевірки. Окрім того, встановлено, що керівником ФГ «Родина-ВБ» є ОСОБА_1 , якою не надано жодного документу, яким підтверджується законність використання земельної ділянки державної форми власності. При цьому зазначеною постановою відображено, що представником ФГ «Родина-ВБ» у відповідь на запит Держгеокадастру було надано договір надання послуг/виконання робіт щодо обробітку землі укладений між ФГ «Родина-ВБ» та СФГ «Алла» від 01.11.2019 року №22/18, що згідно до вказаному у постанові підтверджує факт використання земельної ділянки. Також згідно до вказаного у постанові правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору підряду є відносинами з користування землею, оскільки СФГ «Алла» фактично здійснено передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення ФГ «Родина-ВБ» у користування. При цьому зазначено, що правочин, який вчинено сторонами при укладенні договору підряду, спрямовано на приховання іншого правочину договору оренди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили, а тому цей договір є удаваним правочином згідно з частиною 1 ст.235 ЦК.

Згідно доданого до позовної заяви копії договору, укладеного між ФГ «Родина - ВБ» та СФГ «АЛЛА» від 01.11.2019 №22/18 у відповідності до п.1.1. Підрядник зобов`язується виконати роботи, пов`язані з обробітком земельної ділянки (в тому числі викорчовкою та засівом) площею 17,92 га, яка належить Замовнику на праві постійного користування згідно Держаного акту серії ОД-05-005 та розташована на території села Крутоярівка, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Також матеріалами справи містять лист Старокозацької сільської ради від 18.05.2020 №380, відповідно до п.4 якого земельна ділянка площею 17.92, знаходилась в постійному користуванні гр. ОСОБА_5 , яка вмерла 26.09.2015 року, на даний момент земельна ділянка орієнтовною площею 14.00 га, засіяна ФГ «Родина ВБ» без правовстановлюючих документів, залишок 3,92 га не обробляється.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

У ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV (надалі - «Закон 963-IV») визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за таке порушення як самовільне зайняття земельних ділянок (п.«б» ч.1 ст.125 ЗК України).

Водночас Закон 963-IV визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 963-IV держконтроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Відповідно до ст. 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері користування земельними ділянками. Предмет посягання - земельна ділянка. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у самовільному (тобто без належного на те права, оформленого юридично) зайнятті земельної ділянки (формальний склад).

Підставою для передачі громадянам та юридичним особам, зокрема, земельних ділянок державної або комунальної власності є рішення уповноваженого органу. Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Також незалежно від відмінностей процедур передачі (надання) земельних ділянок існує загальна вимога щодо необхідності визначення меж земельної ділянки та оформлення права на земельну ділянку. Так, відповідно до статті 125, статті 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

У зв`язку з цим статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до абзацу десятого статті 1 цього Закону самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання ненаданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Суб`єкт адміністративного проступку - як громадяни, так і посадові особи. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Таким чином, в основі самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок з установленням меж та оформлення права на них.

Передумовою встановлення відповідного складу правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, необхідним є визначення суб`єктного складу правовідносин користування земельною ділянкою, що була об`єктом перевірки та відповідної правової підстави такого користування.

Відповідно до постанови ГУ Держгеокадастру в Одеській області №458-ДК/0232По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 відповідачем встановлено, що земельна ділянка площею 17.92, яка є об`єктом перевірки надана в постійне користування гр. ОСОБА_5 , Окрім того зазначено, що гр. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене твердження відповідача ґрунтується на листі Старокозацької сільської ради від 18.05.2020 №380, при цьому відповідачем належних та допустимих доказів смерті гр. ОСОБА_5 не надано. Також надано договір укладений ФГ «Родина - ВБ» від 01.11.2019 №22/18 підписаний зі сторони СФГ «АЛЛА» директором ОСОБА_6 .

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 року у справі № 922/989/18, висловила з приводу аналогічних правовідносин користування земельною ділянкою таку правову позицію.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року, на момент смерті ОСОБА_1 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до приписів частини першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Із викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Адже правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду у п.73 вказаної постанови визначила вважає, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства.

З огляду на вищевикладену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, слід зазначити, що відповідач встановивши за отриманими відомостями Старокозацької сільської ради, що земельна ділянка яка є об`єктом перевірки надана в постійне користування гр. ОСОБА_5 , яка була засновником СФГ «АЛЛА», не встановив відповідних підстав припинення права користування земельною ділянкою визначених Земельним кодексом України, серед яких відсутня смерть засновника СФГ.

При цьому слід зазначити, що відповідачем не надано відповідних належних та допустимих доказів смерті ОСОБА_5 , що була засновником СФГ «АЛЛА».

Згідно приписів ст.92, ст.125 ЗК України 2001 року, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України.

З огляду на зазначене слушним є твердження позивача, що відповідачем не надано до суду доказу, що право постійного користування було припинене з підстав, передбачених законодавством України.

Згідно до визначеного статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV (надалі - «Закон 963-IV») поняття самовільного зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Поданий на час перевірки до ГУ Держгеокадастру позивачем договір укладений між ФГ «Родина - ВБ» від 01.11.2019 №22/18 підписаний зі сторони СФГ «АЛЛА» та директором ОСОБА_6 був прийнятий відповідачем як доказ самовільного зайняття ділянки.

Статтею 837 ЦК України дано визначення договору підряду, згідно ч.ч.1,2 якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

При цьому статтею 204 ЦК встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять відомостей стосовно визнання вказаного договору недійсним й визнання судом неправомірності укладення відповідного договору з обробітку земельної ділянки (в тому числі викорчовкою та засівом), що в свою чергу спростовує твердження відповідача вказане у оскаржуваній постанові стосовно того, що правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору підряду є відносинами з користування землею, та стосовно того, що СФГ «Алла» фактично здійснено передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення ФГ «Родина-ВБ» у користування.

Так, відповідачем у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки №458-ДК/345/АП/09/01/-20 від 14.08.2020 року зазначено, що правочин, який вчинено сторонами при укладенні договору підряду, спрямовано на приховання іншого правочину договору оренди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили, а тому цей договір є удаваним правочином згідно з частиною 1 ст.235 ЦК.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При цьому відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором підряду укладеним від 01.11.2019 №22/18 між ФГ «Родина - ВБ» та СФГ «АЛЛА» на обробіток земельної ділянки (в тому числі викорчовкою та засівом) та доказів того, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором.

Доказів визнання зазначеного правочину судом удаваним на підставі ст. 235 ЦК України відповідачем не надано.

З наданого відзиву та доданих документів слідує, що при здійсненні перевірки та ідентифікації самовільно зайнятої земельної ділянки площею 11,2333 га, яка розташована на території с.Крутоярівка Старокозацької ОТГ Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) співробітниками ГУ Держгеокадастру в Одеській області взагалі не встановлювалось, яка саме зернова культура засіяна, не зафіксоване та не доведене по справі яким чином були встановлені площі земельних ділянок (якими спеціальними вимірювальними приладами та приладами позиціювання на місцевості), оскільки сам факт вимірювання та засоби такого вимірювання не зазначені в матеріалах справи.

Крім того, у відповідних графах «за участю», «у присутності» та «підписи осіб, які були присутні при складені Актів, складених самими співробітниками ГУ Держгеокадастру в Одеській області, відсутня інформація про участь у перевірці будь кого крім них самих, а зокрема позивача, як директора суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що 11.08.2018 року, співробітником Держгеокадастру державним інспектором Чебаном К.І. складено Акт обстеження земельної ділянки №458-ДК/480/АО/Ю/01/-20.

14.08.2020 року державним інспектором Чебаном К.І., державним інспектором Полюком М.П. складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки №458-ДК/345/АП/09/01/-20 (надалі - «Акт перевірки»).

Протокол про адміністративне правопорушення №458-ДК/345/АП/09/01/-20, яким встановлено в діях керівника ФГ «Родина-ВБ» ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення складений - 15.09.2020 року, тобто більш ніж через місяць.

При цьому у відповідності до ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду зміст ст. 251 КУпАП не є виправданим твердження позивача стосовно того, що лист Старокозацької сільської ради від 18.05.2020 №380 про інформування ГУ Держгеокадастру не мав бути прийнятий до уваги, при цьому суд зазначає, що в силу вимог ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Ст. 53 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки. У ст.1 закону №963-IV визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Оцінка вказаних доказів, згідно ст. 252 КУпАП, здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Але відповідач виніс постанову від №458-ДК/0232По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року без врахування наведених вище обставин, а саме чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи витребувані необхідні додаткові матеріали, чи винна відповідна особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до відповідальності.

Вказане підтверджує, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 53-1 КУпАП, а також сама подія адміністративного правопорушення.

Отже постанова ГУ Держгеокадастру №458-ДК/0232По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року, що оскаржується є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з наведеного вище, беручи до уваги, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, та приймаючи до уваги відсутність події адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року №458-ДК/0232По/08/01/-20 підлягає скасуванню, а справа - закриттю, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, ст.. 9, 251, 252, 254, 258, 268, 278, 280, 286 КУпАП, Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 268-269, 286, 294 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, - задовольнити

Скасувати постанову заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Чернецького Ігора Сергійовича №458-ДК/0232По/08/01/-20 у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідно до постанови №458-ДК/0232По/08/01/-20 від 28 вересня 2020 року у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 11.02.2021 року

Суддя: Домусчі Л.В.