Справа № 460/9021/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2021 року м. Рівне №460/9021/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека)
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.11.2020 № 223178 у сумі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами відповідача у акті від 15.09.2020 № 033435 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів невірно визначено суб`єкта, що перевіряється, оскільки позивач не виступав автомобільним перевізником у розумінні Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 та статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", не надавав послугу по перевезенню вантажу, а відтак не мав обов`язку отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Стверджував, що відповідачем не взято до уваги, що відповідний автомобіль з причіпом з 11.05.2020 здається в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Транссервісліс" відповідно до Договору оренди транспортного засобу від 11.05.2020, що також підтверджується відповідними документами. Також вказує, що на відсутність талону зважування транспортного засобу, що унеможливлює дійсне встановлення навантажень на осі. Зазначає, що відповідачем при здійсненні зважування транспортного засобу позивача у русі, не було встановлено достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем. Вказане в сукупності, на думку, позивача свідчить про необгрунтованість спірної постанови та утворює підстави для її скасування.

Ухвалою суду від 14.12.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач, у строк встановленим судом, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатом габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належних позивачу, виявлено перевищення нормативно-вагових параметрів, про що складено відповідний акт. З огляду на відсутність у позивача дозволу на право перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, за результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було прийнято спірну постанову, згідно з якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у встановленому Законом України "Про автомобільний транспорт" розмірі. На противагу твердженням позивача щодо передачі вантажного автомобіля в оренду звернув увагу на наявність товарно-транспортної накладної № 7 від 15.09.2020, відповідно до якої автомобільним перевізником є позивач. З таких підстав просила суд відмовити в позові повністю.

Ухвалою суду від 04.01.2021, у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення позивача про дату час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 22.02.2021.

Ухвалою суду від 22.02.2021 продовжено розгляд справи № 460/9021/20 у письмовому провадженні.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , типу: спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач - Е, 2009 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , а також напівпричепа марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

15.09.2020 на підставі направлення на рейдову перевірку від 08.09.2020 № 010811 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Житомирській області на 158 км автомобільної дороги М-21 Виступовичі-Могилів-Подільський проведено перевірку транспортного засобу марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

За результатами габаритно-вагового контролю автомобіля (тягач) марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 працівниками управління Укртрансбезпеки у Житомирській області встановлено, що загальне навантаження транспортного засобу становить 41,08 т при нормативно допустимому 40 т, навантаження на одиночну вісь становить 6,58 т при нормативно допустимому 11 т, на другу одиночну вісь становить 12,01 т при нормативно допустимому 11 т, навантаження на строєну вісь - 22,49 т при нормативно допустимому 22 т, про що складено довідку № 048765 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.09.2020 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 033435 від 15.09.2020.

На підставі вказаного акту № 223733 від 15.09.2020 складено розрахунок № 223733 від 15.09.2020, яким позивачу визначено плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 67,20 євро.

За наслідком проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Укртрансбезпеки у Житомирській області складено акт № 223733 від 15.09.2020, згідно з яким в порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" під час перевірки виявлено надання послуг з перевезення вантажів (згідно з товарно-транспортною накладною № 7 від 15.09.2020) з перевищенням вагових обмежень за відсутності оформленого у встановленому порядку дозволу на право руху автомобільними дорогами загального користування, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 03.11.2020, повідомлення про розгляд якої направлялось позивачу 24.10.2020 та отримане ним 02.11.2020, згідно з постановою начальника Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області від 03.11.2020 № 223178 до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 8500,00 грн., яка направлена позивачу 06.11.2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначено у Порядку, затвердженому наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Пунктами 16, 16-1, 17, 18, 20 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Оскаржуючи до суду спірну постанову позивач фактично не погоджується із застосуванням до нього адміністративно-господарського штрафу, оскільки вважає, що наразі не є автомобільним перевізником у розумінні Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997, а лише власником транспортного засобу.

Суд критично оцінює вказані доводи позивача та зазначає таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III).

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Стверджуючи про передання вантажного автомобіля (тягача) марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в оренду позивач надав копію Договорів оренди транспортного засобу від 11.05.2020 та від 14.05.2020, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Транссервісліс", за змістом якого орендодавець (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язується передати орендарю (ТОВ "Транссервісліс") в тимчасове користування вантажний автомобіль та напівпричіп, визначені у цих Договорах, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове користування транспортні засоби і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату. Під транспортними засобами розуміються: вантажний сідловий тягач - Е марки DAF модель CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску та напівпричіп марки Legras, модель FMA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

За умовами пп. 2.1.1 та 9.1.1 цих договорів, автомобіль і напівпричіп передаються орендарю в (одноденний) триденний строк після підписання цих Договорів. Передача транспортних засобів в оренду здійснюється за актом приймання-передачі.

На підтвердження виконання умов укладених договорів позивач надав копії Акту прийому передачі транспортного засобу від 14.05.2020 до Договору оренди транспортного засобу від 14.05.2020 та Акту прийому-передачі транспортного засобу від 11.05.2020 до Договору № 4 від 11.05.2020 щодо передання вантажного автомобіля та напівпричепа від орендодавця орендареві.

Суд враховує, що Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 128/2568 від 20.02.1998, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом.

Так, пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Так, судом встановлено, що дане перевезення вантажу здійснювалося водієм ОСОБА_2 на підставі товарно-транспортної накладної № 7 від 15.09.2020, яку було надано перевіряючим під час рейдової перевірки, відповідно до якої зазначено перевізником ФОП ОСОБА_1 .

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні статтей 908, 909 Цивільного кодексу України та статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

Також, судом встановлено, що перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 15.09.2020 проведена посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області за участю водія ОСОБА_2 , за результатом якої складено відповідний акт, що містить зміст виявлених порушень, підписи посадових осіб, які провели перевірку, та водія транспортного засобу. Разом з тим, цей Акт за № 223733 від 15.09.2020 підписаний без будь-яких пояснень, зауважень чи заперечень водія. Тобто водій, підписуючи акт із зафіксованими порушеннями відносно транспортного засобу, належного ФОП ОСОБА_1 , жодним чином не зауважив про невідповідність відомостей акту дійсним обставинам, зокрема про те, що перевезення наразі здійснюється іншим суб`єктом господарювання.

Крім того, як свідчать обставини справи, позивач не повідомляв Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про наявність відповідних договорів оренди транспортних засобів та при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 03.11.2020, не з`явившись на її розгляд.

Так, відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

В матеріалах справи наявні докази повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у відношенні позивача, проте, останній на розгляд справи не з`явився та не подав жодних доказів у підтвердження передання в оренду відповідного транспортного засобу.

Окрім того, під час розгляду справи суд не встановив, а позивач не доводив наявність тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби, які, за твердженнями позивача, ним передані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Транссервісліс", з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону № 2344-ІІІ, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371 (далі - Порядок № 1388), тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.

Згідно з пунктом 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (далі - Інструкція № 379), якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-ІІІ.

Таким чином, пряма вимога щодо наявності реєстраційних документів на транспортний засіб у водія міститься у статті 48 Закону № 2344-ІІІ, отже, для транспортних засобів, які перебувають, зокрема, у користуванні фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність якого є обов`язковою згідно з вимогами статті 48 Закону № 2344-ІІІ, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16 (адміністративне провадження № К/9901/18154/18).

З огляду на викладене суд звертає увагу, що згідно з приписами пункту 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів, тобто документом на вантаж, в той час як тимчасовий реєстраційний талон у розумінні Закону № 2344-ІІІ є реєстраційним документом на транспортний засіб, що видається перевізнику на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Також, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є власником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервісліс» () з 03.08.2011, що ставить під сумнів докази позивача, що вибуття з його користування зазначених транспортних засобів.

За приписами частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи дають суду підстави критично оцінити та відхилити як докази, подані позивачем на підтвердження передання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Транссервісліс" вантажного автомобіля та напівпричепа, оскільки такі самі по собі не відповідають критерію допустимості та не доводять обставини, на які спирається позивач та які становлять предмет доказування у справі, позаяк статус автомобільного перевізника позивача підтверджено товарно-транспортною накладною № 7 від 15.09.2020, а відповідно до статті 48 Закону № 2344-ІІІ передання транспортного засобу у користування юридичній або фізичний особі підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном на транспортний засіб як реєстраційним документом, на підставі якого, серед іншого, згідно з приписами статті 48 Закону № 2344-ІІІ виконуються вантажні перевезення, тобто який є у розумінні статті 48 Закону № 2344-ІІІ, у тому числі, документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажу.

Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, саме позивач як власник великогабаритного транспортного засобу та перевізник вантажу несе визначену законом відповідальність за рух автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Таких висновків за аналогічних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16 (провадження № К/9901/24562/18).

Щодо зважувального обладнання, яке було задіяне у габаритно-ваговому контролю транспортних засобів позивача, слід зазначити, що зважування проводилося Приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі ТВА-20Д.

На засіб вимірювальної техніки видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 24.04.2020 № П/573/Щ з терміном дії до 24.04.2021.

Щодо посилання позивача на відсутність методики, якою повинні керуватися інспектори Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю, суд зазначає наступне.

30 серпня 2017 року постановою Кабінету Міністрів України № 671 внесено зміни до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, які передбачають виключення пункту 19 з даного Порядку. Тобто, норма про те, що інспектори Укртрансбезпеки повинні керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку при здійсненні габаритно-вагового контролю, на день здійснення такого контролю транспортного засобу позивача не була діючою, оскільки дані зміни набули чинності 08.09.2017.

Аналогічна позиція Верховного Суду щодо наявності Методики здійснення габаритно-вагового контролю міститься у його рішенні у справі № 819/1381/16.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Всі основні аргументи, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення сторін, судом розглянуто та оцінено в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні у справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку, що спірна постанова відповідає критеріям, визначеним у статі 2 КАС України та винесена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Доводи позивача не спростовують правомірності спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та не дають суду підстав для її скасування.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в позові до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.11.2020 № 223178 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля