Справа № 580/3919/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року справа № 580/3919/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій просить:

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивача 72457,14 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 2231,46 грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20.10.2020.

Керуючись положеннями ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд постановив ухвалу від 20.10.2020, із занесенням до протоколу судового засідання, про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач не вжив заходів щодо створення робочого місця та працевлаштування особи з інвалідністю, а отже обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем за 2019 рік не виконано, що є порушенням статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у зв`язку з чим до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції за незайняте робоче місце для осіб з інвалідністю у розмірі 72457,14 грн. За прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій, нарахована пеня, сума якої на день подачі позову становить 2231,46 грн.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що у нього протягом всього 2019 року працювало 3 особи з інвалідністю: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , для яких це є основним місцем роботи, тому ним виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Вказана інформація відповідачем зазначена у звіті форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік, який направлено 07.02.2020 та отримано позивачем 10.02.2020.

За твердженням відповідача, єдиним звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів відповідно до Закону №875-ХІІ та Порядку подання звітів є звіт за формою 10-ПІ за формою, затвердженою наказом Мінпраці від 10.02.2007 №42. Жодних розбіжностей у цих звітах не було, відповідна інформація відсутня як у листі від 31.03.2020, так і у позові. Посилання Позивача на дані податкової звітності щодо сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), а саме - відсутності у звітах за 2019 рік даних про, працівників, дохід яких оподатковувався на рівні 8,41 % є безпідставні, оскільки компетенція Фонду соціального захисту інвалідів визначена Положенням, затверджене наказом Мінсоцполітики України від 14.04.2011 №129 та обмежується виключно питаннями, що регламентується Закону України №875-ХІІ, що не передбачає можливості контролю сплатити ЄСВ чи податків платниками податків.

Відповідач зазначив, що позов у даній справі базується виключно на факті невизнання позивачем даних, зазначених у звіті відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів, тому позов задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив позивач вказав, що у рядку 01 «Середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу осіб» звіту № 10-ПІ ОСОБА_1 ним вказане число 33. За даними звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування середньооблікова кількість штатних працівників складає 35. У рядку 02 «Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)» звіту № 10-ПІ зазначено, що у ФОП ОСОБА_1 працює 3 особи з інвалідністю. При цьому, у звітах з ЄСВ відсутня інформація про працівників, за яких сплачено ЄСВ у розмірі меншому ніж 22 відсотки, а саме 8.41 відсотка, як передбачено пунктом 13 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім цього, позивач наголосив на розбіжності відомостей, які зазначені в поданих відповідачем звітах та листах, які ним направлялись позивачу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 направив до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ від 06.02.2020, де вказав у рядку 01 «Середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу осіб» - 33 особи. У рядку 02 «Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)» звіту № 10-ПІ від 06.02.2020 зазначено, що у ФОП ОСОБА_1 працює 3 особи з інвалідністю.

Листом №776/01-27 від 31.03.2020 позивач повідомив відповідача, що у звітах з ЄСВ відсутня інформація про працівників, за яких сплачено ЄСВ у розмірі меншому ніж 22 відсотки, а саме 8.41 відсотка, як передбачено пунктом 13 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначене свідчить про наявність розбіжностей показників у звіті про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, поданому до відділення Фонду, та звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданими до територіального органу адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі наведеного відповідачу повідомлено про незарахування 3 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць за звітний період 2019 рік.

Листом №5 від 08.04.2020 ФОП ОСОБА_1 повідомив позивачу інформацію про осіб, які зазначені у звіті, зокрема: ОСОБА_3 (код НОМЕР_1 ), II група інвалідності довічно, довідка МСЕК №535822 від 17.01.2017, в трудових відносинах з 31.10.2016; ОСОБА_4 (код НОМЕР_2 ), II група інвалідності довічно, довідка МСЕК №088779 від 09.04.2013, в трудових відносинах з 31.08.2018; ОСОБА_2 (код. НОМЕР_3 ), III група інвалідності довічно, довідка МСЕК №457389 від 01.04.2019, в трудових відносинах з 29.04.2014.

Також до листа №5 від 08.04.2020 відповідачем додано уточнений звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою № 10-ПІ від 08.04.2020, де вказано у рядку 01 «Середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу осіб» - 35 осіб.

Вважаючи, що відповідач не виконав нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII (далі Закон № 875-XII).

Статтею 18 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що відповідач використовує працю найманих працівників, на нього розповсюджуються вимоги зазначеної статті Закону № 875-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб і інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 ст. 19 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно наданого позивачем розрахунку норматив працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача становить 1 особа (35х0,04=1,4), що не заперечується відповідачем.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону №875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Також частинами 9, 10 статті 19 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, з огляду на викладені норми, відповідач зобов`язаний реєструватися у відповідному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подавати звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно ч. 2, 4 ст. 20 Закону № 875-XII порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Отже, підставою для сплати адміністративно-господарських санкцій та пені є невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Перевіряючи фактичне виконання відповідачем вказаного нормативу, судом встановлено, що протягом 2019 року у позивача працевлаштовані такі особи з інвалідністю:

- ОСОБА_3 (код НОМЕР_1 ), II група інвалідності довічно, довідка МСЕК №535822 від 17.01.2017, в трудових відносинах з 31.10.2016 на посаді чергового адміністратора, що підтверджується наказом №14-к від 31.10.2016 та записом у трудовій книжці НОМЕР_4 ;

- ОСОБА_4 (код НОМЕР_2 ), II група інвалідності довічно, довідка МСЕК №088779 від 09.04.2013, в трудових відносинах з 31.08.2018, що підтверджується наказом №20-к від 31.08.2018 та записом у трудовій книжці № НОМЕР_5 ;

- ОСОБА_2 (код. НОМЕР_3 ), III група інвалідності довічно, довідка МСЕК №457389 від 01.04.2019, в трудових відносинах з 29.04.2014, що підтверджується трудовим договором від 29.04.2014, який зареєстрований 29.04.2014 за №3 Корсунь-Шевченківським районним центром зайнятості та знятий з реєстрації 03.02.2020.

Щомісячне нарахування заробітної плати вказаним особам у 2019 році підтверджується відповідними довідками про заробітну плату.

На спростування тих обставин, що вказані особи не працювали у відповідача чи їх місце роботи не було основним, позивач доказів не надав.

Наявність розбіжності у звітності з Єдиного соціального внеску із поданим відповідачем звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ від 06.02.2020 не є самостійною підставою для стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону № 875-XII Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Отже, питання контролю виконання нормативу робочих місць працевлаштування інвалідів належить до повноважень Державної служби України з питань праці.

Листом №776/01-27 від 31.03.2020 позивач повідомив відповідача листом про направлення до територіального органу Держпраці інформації щодо незарахування 3 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу за 2019 рік.

Станом на час розгляду спору позивач не надав доказів щодо проведених заходів контролю управлінням Держпраці у Черкаській області та встановлення за результатами таких заходів недотримання вищевказаного нормативу.

Одночасно суд не бере до уваги посилання позивача на невідповідність інформації у звітах відповідача за 2016-2018 роки тій інформації, яка викладена ним у листах до Фонду, оскільки предметом спору є звітний період 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів недотримання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік, тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Суддя В.В. Гаращенко