Справа № 420/14569/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправною та скасування постанови, зупинення виконавчих проваджень,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління УКРТРАНСБЕЗПЕКИ в Одеській області, в якому позивач просить суд:

постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №206095 від 18.05.2020 року скасувати;

зупинити виконавчі провадження №ВП63316248 та №ВП63316414 до розгляду справи по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/14569/20 18.12.2020 о 15:58:39 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року замінено відповідача по справі №420/14569/20 Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) на Державну службу України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (65014, м.Одеса, вул.Успенська, 4) як правонаступника.

10.02.2021 року за вх.№ЕП/3716/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.05.2020 року по відношенню до позивача винесено постанову №206095, якою накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн. Позивач із вказаною постановою не погоджується з тієї підстави, що на момент її винесення та проведення перевірки автотранспортний засіб, щодо якого проводився вагово-габаритний контроль, перебував у користуванні третіх осіб, а тому позивач не є перевізником та суб`єктом спірних правовідносин. На цій підставі позивач просить скасувати оскаржувану постанову, а також закрити виконавчі провадження №ВП63316248 та №ВП63316414, відкриті на підставі вказаної постанови.

У відзиві на позовну заяву вх. від 10.02.2021р. представник Управління вказав, що постанова винесена з дотриманням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, вантажний транспорт належись саме позивачу, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні. Також просить суд продовжити строк для подання відзиву на позов, посилаючись на введення карантину в Україні, значне збільшення навантаження на відповідача в галузі забезпечення безпеки в державі.

Суд вважає клопотання обґрунтованим та продовжує відповідачу строк для подання відзиву на позов до 10.02.2021р. згідно ст.121 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.9) та здійснює підприємницьку діяльність за кодом ВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт та 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.13).

ОСОБА_1 є власником автомобіля DAF CF 85/430//MEILLER MHPS, номерний знак НОМЕР_2 .

24.04.2020 року за результатом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт №219262 стосовно автомобіля DAF CF 85/430//MEILLER MHPS, номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 // НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 (а.с.14).

Водій ОСОБА_2 з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився. В Акті зафіксовано порушення, передбачене ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», т.т.н. б/н від 24.04.2020р., а саме ч.1 абз.15 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Згідно розрахунку плати за проїзд б/н від 24.04.2020р. до Акту №027826 від 24.04.2020р. (платник не зазначений) до сплати належить 189,54 Євро плати за проїзд з перевищенням нормативів.

На підставі Акту відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №206095 від 18.05.2020 року (а.с.16) на суму 17000грн. стосовно ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами частини 3 статті 6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Згідно зі ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).

Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у поставові від 09.08.2019 справа №806/1450/16 (адміністративне провадження №К/9901/22072/18), який в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для врахування, а саме: «Оскільки, вказаний транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні іншій особі, тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III».

Як стверджує позивач, ним укладено договір №1 від 01.01.2020 року на оренду автомобіля з ОСОБА_2 (а.с.19-20). Предметом вказаного договору є надання в оренду автомобіля DAF CF 85/430//MEILLER MHPS, номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно п.4.1 Договору його укладено на строк з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року (а.с.19).

Згідно Акту №1 від 01.01.2020 року приймання-передачі автомобілів згідно договору №1 від 01.01.2020 року транспортний засіб та напівпричіп передані орендарю (а.с.21).

Згідно абз.15 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд не приймає до уваги вказаний доказ того, що начебто перевізником за станом на 24.04.2020р. виступав не позивач, а ОСОБА_2 (орендар) оскільки згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже договір про оренду автомобіля від 01.01.2020р. є нікчемним правочином, оскільки не був нотаріально посвідченим, незважаючи на участь у ньому фізичних осіб (позивача та ОСОБА_2 ).

За цих обставин суд не приймає до уваги договір оренди як доказ того, що автомобільним перевізником не виступав позивач, враховуючи також, що ним не надано суду т.т.н. б/н від 24.04.2020р., перевезення вантажу за якою зазначається в Акті №219262 від 24.04.2020р.

Відповідачем на доведення вчинення позивачем спірного правопорушення надано: Акт №027826 від 24.04.2020р. про перевищення ТЗ нормативно-вагових параметрів (водій ОСОБА_2 відмовився від підписання); довідку №036461 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.04.2020р.; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинне до 17.04.2021р.; результати зважування від 24.04.2020р. (перевищення навантаження на одиночну вісь на 1,59тн.), що є підставою для застосування санкції згідно із абз.15 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Також надано докази запрошення позивача на розгляд справи про правопорушення (повідомлення-запрошення та докази відправлення).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача прийнято обґрунтовано, із врахуванням всіх обставин у справі, така постанова не підлягає скасуванню та у задоволенні позову про її скасування слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В частині позовних вимог про зупинення виконавчих проваджень №ВП63316248 та №ВП63316414 до розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

По-перше, вказана вимога заявлена позивачем у позовній заяві, тому розглядається судом по суті, а не в порядку забезпечення позову.

По-друге, Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки не наділене повноваженнями щодо прийняття рішень в межах виконавчих проваджень, в тому числі й проваджень №ВП63316248 та №ВП63316414. З урахуванням положень ст.5 КАС України, суд може зобов`язати суб`єкт владних повноважень прийняти рішення, натомість ані державний виконавець, ані орган виконавчої служби не заявлені позивачем у якості відповідача по справі, та крім цього, у задоволенні позову про скасування постанови суд відмовив.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено відсутність обставин, за яких він був притягнутий до відповідальності оскаржуваною постановою.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Цей обов`язок відповідачем дотриманий.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.8).

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову суд покладає витрати зі сплати судового збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (, 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправною та скасування постанови, зупинення виконавчих проваджень відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.