Справа № 806/898/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/898/17

Головуючий у 1-й інстанції:Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

22 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Житомирського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (ухвалена в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними, стягнення вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними, стягнення вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017 та постановою Верховного Суду від 23.05.2018, у задоволенні позову відмовлено.

12.05.2020 позивач звернулась до суду з заявою про перегляд постанови суду від 23.05.2017 у справі №806/898/17 за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Заява мотивована тим, що Конституційним Судом України 15.04.2020 постановлено рішення №2-р(ІІ)/2020 по справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ про скасування виплати вихідної допомоги суддям.

А тому, заявник просила суд ухвалити нове судове рішення, яким скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 по справі №806/898/17, а її адміністративний позов задовольнити.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Житомирський апеляційний суд та Державна судова адміністрація України подали апеляційні скарги, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідачі зазначили, що заява про перегляд постанови за виключними обставинами не підлягає задоволенню, оскільки позивач не мала законних правомірних очікувань "отримати задекларовану державою вихідну допомогу при виході у відставку", оскільки на час її звільнення виплата вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, не передбачалася.

19 та 25 серпня 2020 року до суду від позивача та Житомирського апеляційного адміністративного суду надійшли відзиви.

04 лютого 2021 року від Житомирського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

З матеріалів справи встановлено, що 04 лютого 2021 року на електронну адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Житомирського апеляційного суду про розгляд справи без їх участі, яке не підписане електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Друзь Ю.О. складено відповідну довідку.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронний цифровий підпис" від 22 травня 2003 року № 852-IV. Згідно з ст. 4 вказаного Закону електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

За приписами ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Між тим, положеннями ч. 2 ст. 167 КАС України визначено, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Таким чином, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, тобто подане без додержання вимог ч. 1 ст. 167 КАС України, то останнє не може бути розглянуте судом та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року розгляд справи призначено на 16 лютого 2021 року.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що позивач з 13 грудня 1983 року по квітень 1984 року виконувала обов`язки судді Богунського районного суду м. Житомира, з квітня 1984 року по травень 1994 року працювала на посаді судді цього суду. З 05.05.1989 працювала на посаді судді обласного суду Житомирської області, а у подальшому - Апеляційного суду Житомирської області.

08 вересня 2016 року, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, Верховна Рада України прийняла постанову №1515-VІІІ, якою, у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області.

Наказом Голови Апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року №190-к позивача звільнено із займаної посади судді Апеляційного суду Житомирської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та відраховано зі штату Апеляційного суду Житомирської області з 21 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 звернулась до голови Апеляційного суду Житомирської області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги згідно ч.1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453) у розмірі 10 місячних заробітних плат за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Листом Апеляційного суду Житомирської області від 18.10.2016 № 3-671/1172/16 позивачу, за результатами розгляду її звернення щодо виплати вихідної допомоги, у зв`язку з виходом у відставку, повідомлено про те, що підстав для виплати вихідної допомоги немає, оскільки вона не вийшла у відставку до втрати чинності статті 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (а.с.8).

Не погоджуючись з такими діями, позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати дії Апеляційного суду Житомирської області та Державної судової адміністрації України щодо відмови у виплаті вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою неправомірними; стягнути з Апеляційного суду Житомирської області вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою в сумі 275 610 грн. та зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області в сумі 275 610 грн. для виплати їй вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного судусуду від 09.08.2017 та постановою Верховного Суду від 23.05.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суди враховували той факт, що заява про відставку позивачем була подана в період дії Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції, якою виключено норму щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат.

При цьому зазначено, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги за Законом України "Про судоустрій та статус суддів" є вихід у відставку, а не факт набуття права на відставку, що було прямо передбачено ч.1 ст.136 "Закону України про судоустрій та статус суддів", в редакції цього Закону від 07.07.2010.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції чи дата набуття права на відставку, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

12.05.2020 позивач звернулась до суду з заявою про перегляд постанови суду від 23.05.2017 у справі №806/898/17 за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Заява мотивована тим, що Конституційним Судом України 15.04.2020 постановлено рішення №2-р(ІІ)/2020 по справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ про скасування виплати вихідної допомоги суддям.

А тому, заявник просила суд ухвалити нове судове рішення, яким скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 по справі №806/898/17, а її адміністративний позов задовольнити.

Задовольняючи частково вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з 15.04.2020 відновлено дію статті 136 Закону №2453, що передбачала наступне: "Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється". Враховуючи те, що ОСОБА_1 вийшла у відставку під час дії Закону № 2453-VI , а тому після ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, вона набуває право на отримання вихідної допомоги відповідно до ст.136 Закону № 2453-VI.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами встановлені статтею 361 КАС України, відповідно до частини 1, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2 р(11) 2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ. Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166- VІІ, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У спірному випадку постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017, яку просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , відповідно, це судове рішення не підлягало виконанню.

Відтак, зважаючи на приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, за якими підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, враховуючи, що судове рішення, яке просить переглянути заявник, не підлягало виконанню, суд доходить висновку про відсутність підстав, визначених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, для перегляду у зв`язку з виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року.

Конституційний суд 15 квітня 2020 року за № 2-р(11) 2020 прийняв рішення про визнання таким, що не відповідає Конституції України положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, яким виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI, а не Закон України 1402-V111 "Про судоустрій та статус суддів" відповідно до вимог якого позивач звертався в суд про виплату вихідної допомоги.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України в рішенні від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 вказано про втрату чинності положеннями Закону саме з дня ухвалення цього Рішення.

Отже, саме з 15 квітня 2020 року втратили чинність положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, яким виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI .

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 року у справі № 814/1274/17 зазначив, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ були чинними та підлягали застосуванню, а тому сама наявність Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при розв`язанні спору.

Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення і Конституційний суд у зазначеному рішенні не розглядав положення статті 143 Закону України №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Таким чином, судова колегія вважає, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами слід відмовити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року - залишити в силі.

При виборі і застосуванні до спірних правовідносин норм права суд врахував висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №333/5015/15-а, від 16 жовтня 2018 року у справі №161/3466/16-а.

Водночас, суд першої інстанції не дав належної оцінки вищезазначеному та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 за виключними обставинами.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Житомирського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними, стягнення вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.