Справа № 560/2367/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2367/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

18 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до начальника Волинської митниці про визнання протиправними дій, які полягають у ненаданні у встановлений законом строк запитуваної інформації на адвокатський запит, непередачі документів (інформації) до суду, а також зобов`язання надати запитувану в адвокатському запиті від 21 листопада 2019 року інформацію (документи).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 листопада 2019 року працівниками Волинської митниці відносно позивача був складений протокол про порушення митних правил, вилучене майно. Позивач, маючи статус адвоката, звернувся до відповідача з адвокатським запитом, де просив надати інформацію і документи, якими володіє відповідач, зокрема: належним чином посвідчену довідку (інформацію) про проходження митного контролю громадянином ОСОБА_1 в якості водія автомобіля VOLVO ХС60 д/н НОМЕР_1 у період з 30 липня 2019 року по день видачі довідки (інформації); копію всієї наявної в пункті пропуску «Ягодин» відео фіксації переміщення автомобіля VOLVO ХС60 д/н НОМЕР_1 по території митниці (від моменту в`їзду до моменту ви їзду) під час проходження митного контролю громадянином ОСОБА_1 в якості водія вказаного автомобіля. Ці ж документи та відомості позивач просив долучити до матеріалів про по рушення митних правил, які підлягали передачі до суду.

Позивач покликається на те, що його запит був отриманий відповідачем 25.11.2019 року, проте станом на день звернення до суду з позовом відповідь на запит та запитувана інформація (документи) надані не були, що позивач вважає протиправним.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним ненадання уповноваженою особою Волинської митниці ДФС відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 №2111/19 від 21 листопада 2019 року.

Зобов`язано Волинську митницю ДФС повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 №2111/19 від 21 листопада 2019 року, надавши відповідно до вимог закону обґрунтовану відповідь та запитувану інформацію (документи).

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

11 січня 2021 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому він заперечує проти апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, позивач ОСОБА_1 володіє статусом адвоката, здійснюючи адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №223 від 08 грудня 2000 року.

21 листопада 2019 р. позивачем на адресу Волинської митниці ДФС України був скерований адвокатський запит №2111/19, у якому він просив надати:

- належним чином посвідчену довідку (інформацію) про проходження митного контролю гр. ОСОБА_1 в якості водія автомобіля VOLVO ХС60 д/н НОМЕР_1 у період з 30.07.2019 року;

- копію всієї наявної в пункті пропуску «Ягодин» відеофіксації переміщення автомобіля VOLVO ХС60 д/н НОМЕР_1 ;

- до моменту передачі на розгляд суду адміністративної справи (протокол про порушення митних правил №2828/20500/19 відносно гр. ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ст.471, 472 МК України) долучити до матеріалів справи вищезазначені документи.

До запиту позивач долучив копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката.

Оскільки позивачем не було отримано запитувану інформацію позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості дій, пов`язаних з ненаданням позивачеві відповіді на адвокатський запит.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI, відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно з нормами частини 2 статті 24 даного Закону орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб) (п.1 ч.І ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Положеннями ч.2 ст.21 Закону України «Про інформацію» визначено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Наказом Міністерства Фінансів України та Міністерства Внутрішніх справ України від 07.09.2017 №746/759 затверджений Порядок взаємодії інформаційних систем Державної фіскальної служби України та Державної прикордонної служби України щодо обміну інформацією, необхідною для забезпечення контролю при переміщенні осіб та транспортних засобів через державний (митний) кордон України.

Згідно з Порядком передаються відомості: про транспортні засоби, які перетинають державний кордон України та/або адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" (державний реєстраційний номер, державна належність, тип, марка, номер кузова транспортного засобу (за наявності), кількість пасажирів (за наявності)); про фізичних осіб, які перетинають державний кордон України та/або адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" (громадянство, прізвище, ім`я, стать, серія, номер паспортного документа, дата та час останнього перетину державного кордону для в`їзду в Україну/виїзду з України); відомості щодо уповноважених економічних операторів, які відповідно до митного законодавства можуть використовувати спеціально визначені смуги руху в автомобільних пунктах пропуску через митний кордон України (найменування уповноваженого економічного оператора (УЕО), код за ЄДРПОУ, вид сертифіката УЕО, відомості про спрощені митні процедури щодо переміщення УЕО через митний кордон України).

Відповідно до розділу IV Порядку при інформаційній взаємодії суб`єкти інформаційного обміну впроваджують організаційно-технічні заходи, які забезпечують захист інформації з обмеженим доступом, що передається. Для захисту інформації застосовуються засоби технічного та криптографічного захисту інформації, що мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Обробка інформації здійснюється виключно з метою виконання суб`єктами інформаційного обміну повноважень відповідно до законодавства. Передача інформації третій стороні забороняється, якщо інше не передбачено законом. Не підлягає передачі інформація, яка становить державну таємницю, а також службова інформація, матеріальним носіям якої у суб`єктів інформаційного обміну надається гриф обмеження доступу "Для службового користування".

Так, зі змісту адвокатського запиту та наданих відповідачеві документів (копія свідоцтва, ордер), позивач відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» володів повноваженнями для звернення до відповідача з адвокатським запитом стосовно отримання запитуваної інформації та звертався до відповідача з метою захисту особистих прав та інтересів в межах судової справи.

Водночас, запит містив особисту згоду адвоката (який одночасно і був особою, щодо якої запитується інформація), стосовно надання такої інформації, засвідчену особистим підписом.

Колегія суддів дослідивши наявні в справі матеріали, зокрема лист від 28.11.2019 року за №ФОП-2421/20/03-70-20-03, у якому надається відповідь на запит, вважає дану відповідь необґрунтованою, з огляду на те, що відповідачем не доведено, що інформація, яка запитувалась позивачем, дійсно належала до конфіденційної інформації, інформації, яка становила державну таємницю або службової інформації, матеріальним носіям якої у суб`єктів інформаційного обміну надається гриф обмеження доступу "Для службового користування".

Водночас, колегія суддів зазначає, що стаття 11 Митного кодексу України, на яку послався відповідач, містить відсилання до інших законодавчих актів, які можуть передбачати винятки щодо режиму обмеження доступу до інформації. Таким чином надаючи відповідь на запитувану інформацію відповідач повинен був навести повний та чіткий перелік передбачених законом правових норм, які чітко встановлювали конкретну заборону надання особі інформації, яка безпосередньо стосувалась її прав та інтересів, однак відповідачем цього зроблено не було.

З матеріалів справи встановлено, що запитувана інформація, яку просив надати позивач стосувалась його власного транспортного засобу, а у запиті містилась особиста згода позивача на одержання інформації, що не суперечило нормам законодавства України.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що носій даних відео фіксації не міг бути наданий оскільки на ньому були зафіксовані і інші особи, які проходили митний контроль, а у відповідача відсутнє ліцензійне програмне забезпечення, яке б надало можливість проведення обробки відеозаписів шляхом використання ретуші, деперсоніфікації, приховування обличчя, номерних знаків та надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних то колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вищезазначеної інформації.

Апеляційний суд зазначає, що безпідставне обмеження особи у доступі до інформації, яка стосується її особистих майнових прав та безпосередньо її майна, прямо порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право мирно володіти своїм майном. Так, відповідачем не було надано ні до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції докази того, що доступ до запитуваної інформації був обмежений відповідачем правомірно.

Крім того, відповідач зазначає, що ним була направлена відповідь на запит позивача, однак зазначене твердження відповідача належними доказами не підтверджене, адже реєстр поштових відправлень, наданий до відзиву, сам по собі не підтверджує факт направлення документа особі, а також його отримання. У матеріалах справи відсутній індивідуальний трек - номер поштового відправлення, відповідний чек відділення поштового зв`язку або опис вкладення, з яких можливо встановити переміщення відповідної кореспонденції, а також і сам перелік документів, а тому оскільки сам позивач заперечує факт отримання відповіді на запит, колегія суддів приходить до висновку, що дана обставина (направлення позивачеві відповіді) відповідачем не доведена.

Статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" регламентовано, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Так, відповідач не надано належних доказів на підтвердження того, що запитувана інформація належала до інформації з обмежених доступом. Тому, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача надати позивачеві відповідь на його запит у порядку, встановленому законом, в частині надання запитуваної інформації (документів).

Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині не передачі до суду відповідних документів, які запитувались позивачем, то колегія суддів вважає дану вимогу необґрунтованою, оскільки предметом адвокатського запиту не може бути клопотання або вимога про направлення особою, у якої запитується інформація, певних документів до матеріалів судової справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про наданням позивачеві відповіді на адвокатський запит є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин 1-3 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.