Справа № 821/3731/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 821/3731/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Абрамовій К.В.,

за участю

представника позивача - Кушнеренко І.В.

представника відповідачів 2, 3 - Сімеоніді І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1, МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач 2, Управління МВС України в Херсонській області), Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі - відповідач 3, ГУ НП в Херсонській області), в якому, з урахуванням заяви від 18.01.2016 р. про зміну позовних вимог, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 401 о/с від 06.11.2015, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області з 06.11.2015;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, а у випадку його ліквідації до фактичного виконання рішення суду, Міністерство внутрішніх справ України, розглянути рапорт поданий ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації, - з Міністерства внутрішніх справ України, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника районного відділу начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ з 06.11.2015 р.

II. Позиція позивача, заперечення відповідачів

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ Управління МВС України в Херсонській області № 401 о/с від 06.11.2015 про його звільнення з посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського РВ Управління МВС України в Херсонській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому вважає своє звільнення зі служби в міліції незаконним, що є наслідок його поновлення на займаній посаді. Позивач вказує, що виходячи із змісту наказу УМВС України в Херсонській області його звільнено із займаної посади та органів внутрішніх справ у зв`язку із тим, що нібито він відмовився від проходження служби в поліції, проте, позивач стверджує, що жодних відмов від проходження служби у поліції він не писав. При цьому, зазначає, що ним особисто було написано заяву про виявлення бажання про прийняття його на роботу в поліцію, оскільки вказані заяви писали також інші працівники Чапліїнського РВ УМВС України в Херсонській області. Відповідно до п. 9 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Разом з тим, не зважаючи на те, що позивач, працюючи в органах внутрішніх справ, подав рапорт про своє бажання проходити службу в поліції, Управління МВС України в Херсонській області звільнило його з посади у зв`язку із скороченням штатів, не прийнявши до уваги, наявну у нього освіту, яка дозволяє проходити службу в поліції, не провівши передбаченої законом перевірки на відповідність його до вимог проходження такої служби, а також, що його заробітна плата була єдиним джерелом для забезпечення потреб сім`ї. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці та пропонують працівникові іншу роботу у даній установі, проте, відповідачем порушено вказані норми, а факт опублікування Закону України "Про національну поліцію" на думку позивача не є персональним повідомленням про можливе звільнення у розумінні ст.49-2 КЗпП України. З урахуванням того, що діяльність міліції та поліції організовував один і той самий орган виконавчої влади, на вказані правоохоронні органи фактично покладались одні й ті самі функції, а також з урахуванням того, що на сьогоднішній день відсутній такий підрозділ як УМВС України в Херсонській області, позивач вважає, що відповідачем щодо незаконного його звільнення має виступати МВС України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вказані позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі.

16.06.2020 р. представником Міністерства внутрішніх справ України надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 проходив службу безпосередньо в Чаплинському РВ УМВС України в Херсонській області, а тому не перебував у безпосередніх трудових відносинах із Міністерством внутрішніх справ України, що підтверджує безпідставність вимоги позивача про те, що саме МВС України має виплачувати на його користь грошове утримання при звільненні, що є підставою для відмови у її задоволенні.

В судове засідання представник МВС України не прибув, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення уповноваженій особі судової повістки - 26.11.2020 р.

10.06.2020 р. головою ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, обґрунтовуючи тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ у переліку (додатку) до якого серед іншого значиться УМВС України в Херсонській області та Чаплинський РВ УМВС України в Херсонській області. При цьому, вказаною постановою КМ України не визначено орган виконавчої влади до якого переходять завдання і функції територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, а зазначений Порядок передбачає припинення органу виконавчої влади шляхом ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України. Згідно положень Цивільного кодексу України ліквідація зумовлює припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов`язки, без переходу прав та обов`язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб. Наказом МВС України "Про організаційно-штатні питання" від 06.11.2015 № 1388 скасовані всі штати УМВС, а наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 30.11.2015 № 1675 затверджено План заходів, пов`язаних з ліквідацією УМВС України в Херсонській області, що унеможливлює пропонування позивачу іншу посади за відсутності їх в УМВС України в Херсонській області. При цьому, відповідач-2 вказує, що розділом ХІ "Прикінцевих та перехідних положеннях" Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 передбачено, що з дня опублікування цього Закону працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), у т.ч. територіальних органів, закладів та установ МВС України, вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Враховуючи, що ОСОБА_1 є попередженим про звільнення через скорочення штатів в силу цього Закону, тому про наступне вивільнення його персонально за два місяці не попереджали. Разом з тим, відповідач-2 стверджує, що рапорти чи заяви від ОСОБА_1 про виявлення бажання проходити службу в поліції до УМВС України в Херсонській області не надходили, а тому відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" пропозиції щодо його працевлаштування УМВС України в Херсонській області не розглядалися та відповідно не пропонувалися.

У судовому засіданні представник відповідача-2 підтримала вказані заперечення, просила суд відмовити у задоволені позову.

10.06.2020 р. ГУ НП в Херсонській області надано до суду відзив на позов, яким просить відмовити у задоволені позову, вказуючи, що відповідно до п.9. розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. З довідки Чаплинської районної лікарні від 03.06.2020 №593 вбачається, що ОСОБА_1 отримував лікування з діагнозом вогнепальне поранення лівого стегна, визнаний інвалідом 3 групи. Враховуючи вимоги Закону України "Про Національну поліцію" щодо медичного обстеження громадян України, які виявили бажання вступити на службу в поліції позивач не відповідає вказаним вимогам до поліцейських, а тому відсутні правові підстави для видання наказу про прийняття його на службу в поліцію.

У судовому засіданні представник відповідача-3 підтримала вказані заперечення, просила суд відмовити у задоволені позову.

III. Процесуальні дії у справі

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС України в Херсонській області, ГУ Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління МВС України в Херсонській області №401 о/с від 06.11.2015 в частині, в якій ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ, а саме з посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу УМВС.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу УМВС України в Херсонській області з 06.11.2015.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області у відповідності до пункту 9, 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", прийняти ОСОБА_1 на роботу до Головного управління Національної поліції в Херсонській області на посаду, що відповідає званню підполковника поліції, відповідно до вимог вказаного Закону.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 41 424 (сорок одна тисяча чотириста двадцять чотири) грн. 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 задоволено апеляційні скарги Управління МВС України в Херсонській області, ГУ Національної поліції в Херсонській області, скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 травня 2020 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.07.2016 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 у справі № 821/3731/15-а скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 року справу № 821/3731/15-а передано на розгляд судді ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22.05.2020 р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 19.11.2020 р. вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 02 грудня 2020 р.

02.12.2020 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З 02.09.1996 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ Херсонської області.

06.11.2015 р. відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", постанов Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів міністерства внутрішніх справ України", від 23.09.2015 №751 "Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ" та від 13.10.2015 №834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідацію деяких органів Міністерства внутрішніх справ", Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ № 1388 "Про організаційно-штатні питання", яким вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств Міністерства внутрішніх справ України згідно з Переліком змін у штатах Міністерства внутрішніх справ, що додається.

Згідно переліку (витягу) змін у штатах Міністерства внутрішніх справ, доданого до наказу, в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області скорочуються всі посади (скасовуються всі штати).

06.11.2015 р. наказом начальника УМВС України в Херсонській області № 401 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 - заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Міністерства внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення складає: 19 років 02 місяці 04 дні.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, а тому останній звернувся до суду за їх захистом.

V. Норми права, які застосував суд

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки передбачав Закон України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", який втратив чинність згідно із Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", який в свою чергу з урахуванням положень пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" та дати його опублікування (06.08.2015) набрав чинності з 07.11.2015, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з 07.08.2015.

Так, відповідно до статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Згідно з пунктом 8 цього Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За правилом встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

VI. Оцінка суду

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що звільнення працівників міліції за скороченням штатів відбувається за наступних підстав: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі. Як наслідок, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу внутрішніх справ прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, а також забезпечити дотримання всіх прав та гарантій при звільненні такого працівника.

При цьому, положення пунктів 9, 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII не узгоджуються з іншими положеннями Закону України "Про Національну поліцію", у даному випадку зі статтями 22, 47, 56 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки особи, які виявили бажання проходити службу в поліції можуть бути прийняті до Національної поліції України не раніше 07.11.2015 з огляду на реєстрацію Національної поліції України як юридичної особи та набрання Закону України "Про Національну поліцію" чинності з 07.11.2015.

Як вбачається з оскаржуваного наказу Управління МВС України в Херсонській області, нормативним обґрунтуванням його прийняттям є пункти 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункт 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, які за своїм змістом містять три підстави для звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання про звільнення через скорочення штатів працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, оскільки за змістом пункту 64 "г" Положення № 114 звільнення у зв`язку зі скороченням штатів допускається лише за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як зазначалось вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 травня 2020 року скасовуючи постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.07.2016 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 у справі № 821/3731/15-а, дійшов таких висновку, зокрема,

- " … даючи оцінку правомірності звільнення працівника міліції у зв`язку зі скороченням штатів, суди, окрім іншого, повинні з`ясувати дотримання процедури звільнення" ( пункт 35 постанови);

- " В аспекті спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні цього спору суди не з`ясовували чи вирішувало Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області питання щодо можливого використання позивача на службі як однієї з умов, з якою пов`язано звільнення за пунктом 64 "г" Положення №114, відтак, чи пропонували йому інші посади для працевлаштування (з огляду, зокрема, на стаж роботи та рівень кваліфікації чи інші обставини, які мають значення для того, щоб залишитись на службі або відмови в цьому) ( пункт 37 постанови);

- " Якщо ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області з одночасним створенням іншого органу (Головне управління Національної поліції), який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу. У цій справі суди попередніх інстанцій не з`ясовували питання щодо того, у який спосіб відбулось (чи відбувається) припинення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (як юридичної особи), відтак і наслідків, які покладає на державу обраний спосіб запровадження змін в організацію діяльності правоохоронних органів. ( пункти 41-42 постанови).

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

При цьому, постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. ( частина 6 ст. 353 КАС України).

Як встановлено судом та не заперечувалось представником Управління МВС України в Херсонській області, відповідач-2 не попереджав за два місяці позивача про наступне його вивільнення, вважаючи, що він є попередженим в силу положень Закону України "Про Національну поліцію". При цьому, ненадходження від ОСОБА_1 рапорту чи заяви про виявлення бажання проходити службу в поліції за позицією відповідача-2 звільнило його від обов`язку вирішувати питання щодо подальшого працевлаштування позивача.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам відпоавдача-2, суд зазначає, що приписами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Верховний Суд України в постановах від 17.10.2011 (справа № 21-237а11), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), від 19.01.2016 (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічні правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 821/3724/15-а.

Разом з тим, як за правилами Кодексу законів про працю України, так і за змістом положень спеціального законодавства, яке регулює правовідносини щодо проходження служби особами начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штатів покладає на роботодавця певні зобов`язання щодо належного повідомлення такого працівника про звільнення, а також вжиття заходів з метою його працевлаштування.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06.05.2020 р. у даній справі.

Враховуючи, встановлений законом порядок прийняття на службу в поліцію та не створення умов його реалізації у строки та порядку, визначеному Законом України "Про Національну поліцію", суд вважає, що є протиправним звільнення позивача за скороченням штатів, як такого, що не виявив бажання проходити службу в органах поліції, оскільки надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органи поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі. Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 63 Положення.

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10 травня 2019 року по справі № 826/11746/16, а також від 12 грудня 2018 року у справі № 823/5397/15 та від 07 грудня 2018 року у справі № 823/5341/15 та інших.

При цьому, суд зауважує, що опублікування Закону № 580-VIII, з яким пов`язано початок перебігу тримісячного строку для подання заяви щодо наміру проходити службу в поліції, не звільняє Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області як роботодавця від обов`язку виконати вимоги трудового законодавства щодо завчасного (за два місяці) вручення повідомлення про звільнення та пропозицій працевлаштування.

Крім того, факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

Аналогічні правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 17.07.2019 у справі № 820/2932/16.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинам, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Також судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції в Херсонській області.

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України "Про організаційно-штатні питання" від 06 листопада 2015 року № 1388 скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Херсонській області, а отже посада заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ також є скороченою.

Отже, звільнення позивача відбулось у зв`язку зі скороченням штатів.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини 1 статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, оскільки при звільненні позивача на підставі пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIІI та пункту 64 "г" Положення за скороченням штатів, ГУ МВС України в Херсонській області не запропонувало йому іншої посади та не досліджено можливість використання останнього на службі в поліції, суд вважає, що відповідач-2 допустив порушення вимог діючого законодавства, а тому зазначені порушення є підставою для скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 401 о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ.

При цьому, суд зазначає, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Отже, наслідком незаконного звільнення позивача є поновлення його на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області з 07.11.2015 р.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, а у випадку його ліквідації до фактичного виконання рішення суду, Міністерство внутрішніх справ України, розглянути рапорт поданий ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, оскільки в ході розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо подання ним такого рапорту.

При цьому, наявні в матеріалах справи такі документи, як довідка ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області №1/25-15 від 02.02.2016 року, згідно якої до УМВС України в Херсонській області станом на 06.11.2015 року від ОСОБА_1 рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ 06.11.2015 року за пп. "з" п. 63 - у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114 зі змінами та доповненнями, не надходив, у журналах вхідної кореспонденції не реєструвався а також довідка Головного управління Національної поліції в Херсонській області №25/34 від 02.02.2016 року, згідно якої станом на 07.11.2015 року заява про прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Херсонській області від ОСОБА_1 не надходила, у журналах вхідної кореспонденції не реєструвалася, спростовують обґрунтованість вказаної вимоги позивача.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ Національної поліції в Херсонській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області та видати відповідний наказ з цього приводу, оскільки відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою. Отже, питання прийняття або відмови в прийнятті особи до лав Національної поліції є дискреційними повноваженнями вказаного органу, які надані йому Законом. При цьому, прийняттю такого наказу передує певна процедура перевірки позивача на предмет відповідності його кандидатури щодо подальшого проходження служби в органах поліції вимогам Закону України "Про Національну поліцію".

Вирішуючи питання про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом ч. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

На час виникнення спірних правовідносин нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (Порядок №100).

Із пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата

При цьому, суд зазначає, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи Довідки заступника голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області від 03.06.2020 р. № 312 грошове забезпечення позивача у вересні 2015 р. складало 6 625,04 грн., у жовтні 2015 р. складало 7 819,72 грн.

Середньоденна заробітна плата складає: ( 6625,04 грн. + 7819,72 грн.) : 61 календарний день за два місяці = 236,80 грн.

Період вимушеного прогулу з 07.11.2015 (наступний день після видачі наказу про звільнення) по 02.12.2020 (дата ухвалення рішення суду) становить 1 853 календарних дня.

Оскільки справляння і сплата податків та інших обов`язкових платежів до бюджету з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню при виконанні рішення.

Отже, втрачений заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по 02.12.2020 складає 438 790 грн. 40 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

При цьому, втрачений заробіток позивача за час вимушеного прогулу за один місяць складає 7 104, 00 грн. (236 грн. 80 коп. х 30 дн.) без урахування податків та зборів.

Відповідно до підпунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області з 07.11.2015 та в частині стягнення з УМВС України в Херсонській області на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у сумі 7 104,00 грн. без урахування податків і зборів підлягає негайному виконанню.

VII. Висновок суду

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2.статті 73 КАС України).

Приписами частини 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою створення несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.

Надавши під час нового розгляду справи оцінку усім обставинам та доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06 травня 2020 р., суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Однак, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору та за відсутності доказів понесення інших судових витрат суд вважає, що відсутні й підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (місце знаходження 01601, Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, вул. Лютеранська, будинок 4, ), Головного управління Національної поліції в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, вул. Лютеранська, будинок 4, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області № 401 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, вул. Лютеранська, будинок 4, ) поновити ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ з 07.11.2015.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, вул. Лютеранська, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 02.12.2020 року включно у сумі 438 790, 40 гривень ( чотириста тридцять вісім тисяч сімсот дев`яносто гривень 40 копійок) без урахування податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Чаплинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ з 07.11.2015 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (місце знаходження 73000, Херсонська обл., місто Херсон, Суворовський район, вул. Лютеранська, будинок 4, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 7 104,00 ( сім тисяч сто чотири гривні 00 коп.) гривень без урахування податків та зборів.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та відпустці за сімейними обставинами повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 січня 2021 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 106030000