Справа № 120/161/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 лютого 2021 р. Справа № 120/161/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, управління, позивач) із адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (далі - управління, відповідач) про скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сінгаєвської О.М. про накладення штрафу за не виконання рішення суду у виконавчому провадженні №60106999 від 29.12.2020 року в сумі 10 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заборгованність за судовим рішенням №120/4656/18-а за період з березня 2017 р. по липень 2019 р. буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України. Відсутність коштів є об"єктивною та поважною причиною, що виключає застосування штрафу до боржника. А отже, винесена постанова прийнята за відсутності на те правових підстав, відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.

15.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов (вх. №4754), в якому просить відмовити в задоволенні позову вказуючи, що рішенням ВОАС у справі №120/5418/20-а управлінню відмовлено у скасуванні постанови про накладення штрафу у зв`язку із невиконанням рішення суду у справі №120/4656/18-а від 21.08.19 р. Подальше невиконання судового рішення стало підставою для застосування штрафу вдруге.

Ухвалою від 01.02.2021 р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо застосування обмежень граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 року та зобов`язано виплатити нараховану останньому пенсію з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

21.08.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом у даній справі видано виконавчий лист.

В подальшому, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60106999, надано боржнику строк для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листами Головного управління ПФУ У Вінницькій області від 04.10.2019 року № 2970/10-1-51/08, від 19.11.2019 року № 4053/10-1-51/08, від 17.01.2020 року № 0200-0802-5/525, від 13.08.2020 року № 0200-0802-5/37344, від 16.09.2020 року № 0200-0802-5/43493 повідомлено державного виконавця, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року добровільно виконана ще до відкриття виконавчого провадження. В обгрунтування виконання рішення суду позивач посилається на норми абз. 4 п. 13 розділу ХV Закону № 1058 (в редакції від 09.08.2005 року) зазначає, що розмір пенсії, щомісячного грошового утримання з урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій та інших доплат, перевищує 90 % максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників тому пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується в сумі, що не перевищує зазначений розмір. Посилається, що з дати призначення пенсії ОСОБА_1 існувало та існують норми, які регулюють саме обмеження максимального розміру пенсії.

Також упраління вказує, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18 вирішувались вимоги стягувача щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.03.2017 року, тобто ті порушення, які існували на момент розгляду справи по суті.

Отже, на думку позивача, ним виконано рішення суду та стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром до моменту набрання рішенням суду законної сили, а саме до 03.07.2019 року, в наслідок чого розмір пенсії склав з 01.03.2017 року - 12646,06 грн., з 01.03.2018 року - 17333,95 грн., з 01.03.2019 року - 17333,95 грн., з 01.03.2020 року - 17333,95 грн.

Поряд із цим наголошено, що згідно протоколу за № ОР 61, за період з 01.03.2017 року по 03.07.2019 року стягувачу нараховано 65053,09 грн. Виплата донарахованих сум здійснюватиметься з урахуванням Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, який затверджений постановою КМУ від 22.08.2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

На вимогу державного виконавця Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради здійснено перевірку перерахунку пенсії ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду, про що винесено відповідні звіти, в яких зазначено, що після перерахунку розмір пенсії складає: з 01.03.2017 року - 12643,06 грн., з 01.03.2018 року - 17333,95 грн. З 01.03.2019 року перерахунок не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.

Також на виконання вимог державного виконавця божником повідомлено, що пенсію стягувач з 01.03.2019 року отримує в сумі 17333,95 грн., яка встановлена на виконання рішення суду без її обмеження, в той час коли максимальне обмеження з 01.07.2019 року встановлено на рівні 15640 грн.

22.09.2020 р. постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в рамках виконавчого провадження № 60106999, на боржника, у зв`язку з невиконанням в повному обсязі судового рішення без поважних причин, накладено штраф у розмірі 5100 грн., і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

ГУ ПФУ у Вінницькій області оскаржено дану постанову до суду, за наслідком розгляду чого прийнято рішення у справі № 120/5418/20-а від 22.10.2020 р., яким відмовлено в задоволенні позову.

14.12.2020 р. державним виконацем направлено вимогу про виконання рішення суду.

Листом за вих. №0200-0802-5/63530 датованим 17.12.2020 р. управління пояснило, що повідомляло про виконання рішення суду та надавало витяг з Реєстру.

29.12.2020 р. постановою в рамках виконавчого провадження № 60106999 накладено штраф в сумі 10 200 грн. за повторне невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із даним рішенням управління звернулось із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-19) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статі 3 Закону № 1404-19, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України .

Статтею 5 Закону № 1404-19 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-19, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-19, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 75 Закону № 1404-19, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Із вище процитованих норм слідує, що підставою для застосування штрафу є невиконання судового рішення саме за відсутності поважних причин.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд вказує наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/5418/20-а від 22.10.2020 р., залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 р. , встановлено наступне.

"...Як встановлено з рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року, ним не визначено жодних обмежень відносно застосування кінцевої дати виплати пенсії стягувачу. Виконавчий документ також не містить такого обмеження стосовно завершення дати виплати. Зазначеними документами лише визначено початок строку - з 01.03.2017 року, з якого слід вчинити дії.

Однак, у мотивувальній частині рішення суду, у якій досліджувалось питання стосовно обмеження виплати пенсії стягувача міститься висновок стосовно того, що:

" ОСОБА_1 встановлено розмір пенсії з 2017 році - 12646,06 грн., з 2018 році 17333,95 грн. Однак виплата такої здійснювалась із урахуванням обмежень у 2017 році в сумі 10740 грн., а в 2018 році 13730 грн. та в подальшому 14350 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена ще у 1993 році на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", суд дійшов висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, є неправомірним."

Отже, судом встановлено, що пенсія стягувачу була призначена ще у 1993 році, та зазначає, що застосування пенсійним фондом обмеження граничного розміру пенсії останнього є неправомірним.

Отже боржника зобов`язано здійснити виплату без обмеження її максимальним розміром та виплачувати без обмеження таких виплат будь яким строком, оскільки судом встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим Законом № 3668-VІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, а вказана норма не скасована та є чинною.

Більше того, зазначена позиція підтверджується ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 року, у якій суд роз`яснив прийняте ним рішення від 03.07.2019 року стосовно періоду перерахунку та виплати пенсії стягувачу без обмеження її максимальним розміром, у якій зазначив, що "пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, а тому, вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, не має підстав у пенсійного органу обмежувати її максимальним розміром".

Суд окремо наголошує, що частиною 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

При цьому боржник не вчинив жодних дій та не звертався до суду з відповідною заявою, а також не звертався і з заявою щодо встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Натомість, на власний розсуд розцінив мотиви суду (як резолютивної, так і мотивувальної частини) та почав їх трактувати у спосіб вигідний органу пенсійного фонду.

Тому посилання пенсійного фонду, що виплата пенсії стягувача проводиться без обмеження її максимальним розміром в сумі 17333,95 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

Сам же позивач у наданому ним звіті від 31.07.2020 року за № 08-00-008-40393 зазначає, що після перерахунку пенсії ОСОБА_1 її розмір складає з 01.03.2017 року - 12646,06 грн, з 01.03.2018 року - 17333,95 грн. Також вказує, що з 01.03.2019 року перерахунок пенсії стягувача не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.

...Зазначене, в свою чергу, свідчить про ігнорування пенсійним фондом постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а та вказує на систематичне її не виконання. Відтак, залишення розміру пенсії стягувачу на рівні 2018 року без подальшого проведення такого перерахунку, є безпідставним та грубим порушенням норм чинного законодавства при виконанні рішення суду.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу у державного виконавця не було достатніх доказів належного виконання виконавчого листа чи аргументованих пояснень щодо об`єктивних причин його невиконання.

Крім того, додатковою підставою безпідставності доводів позивача щодо застосування Порядку № 649 свідчить та обставина, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Таким чином, з 22.07.2020 року Порядок № 649 визнано нечинним. Відтак, із зазначеної дати обов`язок виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеному протоколом ОР 61 не пов`язаний із його застосуванням."

Як свідчить рішення органу пенсійного фонду № 61 від 12.04.2019 р., ОСОБА_1 у період з 1.03.2019 р. по 30.06.2019 р. визначено загальний розмір пенсії - 21630 грн., виплачено з урахуванням максимального розміру - 14970 грн.; з 1.07.2019-30.11.2019 р. - визначено загальний розмір пенсії - 21630 грн., виплачено з урахуванням максимального розміру - 15640 грн.; з 1.12.2019 р. -20.07.2020 р. визначено загальний розмір пенсії - 21630 грн., виплачено з урахуванням максимального розміру - 15380 грн.

Із наведеного видно, що судом у справі №120/5418/20-а встановлено безпідставність залишення розміру пенсії стягувачу з обмеженням її розміром, і ця ситуація не змінилась, що стало підставою для повторного застосування штрафу, що узгоджується з приписами Закону України "Про виконавче провадження". Відтак, відсутні підстави вважати, що спірна постанова прийнята за відсутності на те правових підстав.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення виготовлено у повному обсязі : 22.02.2021

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна