Справа № 360/4451/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4451/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки при звільненні, за період з 07.11.2015 по 03.06.2020 у кількості 114 діб;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки при звільненні, за період з 07.11.2015 по 03.06.2020 у кількості 114 діб;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) за період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 року (день звільнення зі служби в поліції);

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову доплату до заробітної плати (грошового забезпечення) за період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 року (день звільнення зі служби в поліції) (а.с.1-11).

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

ОСОБА_1 з 15.08.2003 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 по 03.06.2020 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області на посаді старшого інспектора групи кадрового забезпечення батальйону поліції особливого призначення. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2015 року. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.11.2015 наказом № 8 о/с позивач, відповідно до п.п.9,2 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з прибуттям з МВС, призначена з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування та установлення посадових окладів згідно штатного розпису, з 07.11.2015 по Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 25.05.2020 наказом № 490 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 03.06.2020. Вислуга років на день звільнення позивача, а саме 03.06.2020 у календарному обчисленні становить 16 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 11 років 06 місяців 08 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 17 діб. Позивач зазначила, що відповідач компенсацію за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток позивача при звільненні, за період з 07.11.2015 по 03.06.2020, у кількості 114 діб не виплатив. Позивач вважаючи, що її право на отримання відповідних виплат в день звільнення порушені відповідачем, 15.09.2020 звернулася до відповідача із заявою, зокрема, про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток при звільненні. Розглянувши зазначену заяву, відповідач надіслав лист від 07.10.2020 за №6671/111/22/05-2020, в якому зазначив, що залишок основної невикористаної відпустки позивача за період з 07.11.2015 по 03.06.2020, складає 114 діб. Крім того, вказав, що відповідно до ч.1 ст.83 КЗпПУ та ч.1, ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки лише працівникам, які мають дітей або неповнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. І те, що відповідно до п.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно закону, лише за невикористану відпустку у році звільнення. Позивач вважає, що дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток при звільненні, за період з 07.11.2015 по 03.06.2020, суперечать положенням Закону, тому порушують її права.

Такі ж підстави зазначила і з приводу невиплати відповідачем в день звільнення зі служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, за період з 2015-2019. При цьому просила врахувати у цій частині позовних вимог правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Крім того, позивач зазначила, що в умовах карантину нею відпрацьовано, зокрема: з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 (день звільнення зі служби в поліції).

При цьому всупереч постанов Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» та від 29 квітня 2020 року № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни», їй не нараховано та не виплачено додаткову доплату до заробітної плати (грошового забезпечення).

Позивач вважаючи, що її право на отримання відповідної додаткової доплати порушені відповідачем, 15.09.2020 звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах. Розглянувши зазначену заяву, відповідач надіслав лист від 09.10.2020 за №1081/111/22/05-2020, в якому зазначив, що позивач відсутня у списках осіб, які формують начальники відділів поліції та окремих структурних підрозділів ГУНП в Луганській області, щодо виплати доплати за роботу в період карантину у зв`язку із тим, що на час нарахування доплати до грошового забезпечення у липні 2020 року остання була звільнена з ГУНП в Луганській області, не отримувала грошове забезпечення, тому здійснити виплату додаткової доплати в період дії карантину у розмірі не меншому ніж співробітникам, які проходили службу на той період часу на такій же штатній посаді, що і позивач, не має підстав. Позивач вважає, що дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення), суперечать положенням чинного законодавства України, тому порушують її права.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 07.12.2020 за вхідним реєстраційним номером 50246/2020 надав відзив на позовну заяву від 07.12.2020 №1295/111/28-2020 (а.с.31-44), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 25.05.2020 № 490 о/с ОСОБА_1 , нараховано компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 17 діб. Належність до виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за минулі роки, а також додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період часу з 2015-2019 роки в наказі ГУНП в Луганській області від 25.05.2020 № 490 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не визначена. Позивач у встановленому порядку наказ ГУНП в Луганській області від 25.05.2020 № 490 о/с на підставі якого фінансовим підрозділом ГУНП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржила, а тому позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що суперечать законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат.

Щодо вимоги позивача про ненарахування та невиплати додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) за період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 року (день звільнення зі служби в поліції), відповідач зазначив, наступне. Під час виникнення спірних правовідносин позивач перебувала на посаді старшого інспектора батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області. Як вбачається з посадових обов`язків ОСОБА_1 , повноваження щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян відсутні.

З урахуванням вище викладеного відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та суперечать нормативно-правовим актам України та відомчим наказам, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

22.02.2021 до суду надійшов уточнений відзив відповідача, в якому він наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог та серед іншого зазначив, що залишок невикористаних відпусток позивача складає 112 діб за період з 07.11.2015 по 31.12.2019. Залишок невикористаної відпустки за 2020 рік складав 17 діб, за які позивачу було сплачено компенсацію під час звільнення. З цього приводу надав довідку від 19.02.2021 №690/111/19-2021 (а.с.89-91,92).

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 10.12.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі №160/10875/19 (а.с.74-75).

Ухвалою суду від 18.02.2021 поновлено провадження у справі (а.с.86).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт НОМЕР_2 , орган, що видав 4439, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.12,13,14).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.09.2015 (а.с.15).

Відповідно до інформації, зазначеної в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 06.11.2015, 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції (а.с.17).

З витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 25.05.2020 №490 о/с вбачається, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено майора поліції ОСОБА_1 (0121220), старшого інспектора групи кадрового забезпечення батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням), з 03.06.2020, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 16 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 11 років 06 місяців 08 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 17 діб, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 16 років, встановивши відсоток премії за червень 2020 року 52,792 %, сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 2635,14 грн (а.с.16).

З витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 03.02.2020 №106 о/с вбачається, що майору поліції ОСОБА_1 (0121220), старшого інспектора групи кадрового забезпечення батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області згідно ч.2 ст.92 Закону України «Про національну поліцію» та на підставі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надано додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій за 2020 рік в кількості 14 днів (а.с.57).

15.09.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні основної та додаткової відпустки за вислугу років за 112 діб (а.с.18).

На вищевказане звернення відповідач листом від 07.10.2020 №6671/111/22/05-2020 повідомив позивача, що залишок основної відпустки ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 03.06.2020 складає 114 діб. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпПУ та виходячи з положення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки лише працівникам, які мають дітей або неповнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Відповідно п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно закону, лише за невикористану відпустку у році звільнення. Станом на 03.06.2020 отримана компенсація за невикористану у році звільнення відпустку, у кількості 17 діб (а.с.19).

Позивач також звернулася до відповідача з заявою від 15.09.2020 щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12.ч.1.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2019 роки (а.с.20).

На вищевказане звернення відповідач листом від 07.10.2020 №6668/111/22/05-2020 повідомив позивача, що до УКЗ ГУНП в Луганській області було направлено запит. За результатами його розгляду встановлено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпПУ та виходячи з положення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки лише працівникам, які мають дітей або неповнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи (а.с.21).

15.09.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила здійснити грошову виплату передбачену за період часу проходження служби в лавах Національної поліції в період карантину, пов`язаного з розповсюдженням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, а саме з 25.03.3020 по 03.06.2020, під час якого позивач виконувала свої службові повноваження, у розмірі не меншому ніж співробітникам, які проходили службу на той період часу та на такій же штатній посаді (а.с.22).

На вищевказане звернення відповідач листом від 09.10.2020 №1081/111/22-2020 повідомив позивача, що зважаючи на відсутність ОСОБА_1 у списках осіб щодо виплати доплати за роботу в період карантину у зв`язку із тим, що на час нарахування доплати до грошового забезпечення у липні 2020 року були звільнені з ГУНП в Луганській області, не отримували грошове забезпечення, тому здійснити виплату додаткової доплати в період дії карантину у розмірі не меншому ніж співробітникам, які проходили службу на той період часу на такій же штатній посади підстав немає (а.с.23).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Щодо вимог позивача про ненарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за період з 07.11.2015 по 03.06.2020 у кількості 114 діб та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом № 3551-XII, особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, яким є Закон №504/96-ВР, та який в свою чергу, серед інших видів, передбачає такий вид додаткової відпустки як додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік як учаснику бойових дій (стаття 16-2 Закону №504/96-ВР).

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Судом встановлено, що при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею частину щорічних відпусток (основних та додаткових) за період з 07.11.2015 по 31.12.2019 у загальній кількості 112 діб, оскільки основна і додаткова відпустка за 2020 рік не надавалась позивачу і у відповідності до п.п.10 статті 93 Закону №580-VIII під час звільнення зі служби позивач отримала компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 17 діб, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області від 19.02.2021 №690/111/19-2021 та власним розрахунком позивача загальної кількості невикористаних днів відпустки, викладеного нею в заяві від 15.09.2020 на ім`я начальника ГУНП в Луганській області (а.с.18,92).

Також судом становлено, що як учасник бойових дій, позивач мала право на отримання грошової компенсації за невикористані нею дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 рік включно, оскільки таку відпустку за 2020 рік позивач використала (а.с.57,59).

Однак відповідачем протиправно не було виплачено позивачу такі грошові компенсації ані під час звільнення, ані під час її звернень до відповідача з відповідними заявами від 15.09.2020, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.

Відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 07.11.2015 по 31.12.2019 у кількості 112 діб та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки.

Щодо посилання відповідача на листи Міністерства соціальної політики України від 04.08.2016 № 430/13/116-16 та від 23.09.2016 № 531/13/116-16, суд зазначає.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Листи Міністерства соціальної політики України від 04.08.2016 №430/13/116-16 та від 23.09.2016 № 531/13/116-16 не є нормативно-правовими актами, мають виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, не є джерелом права, а тому не можуть бути застосовані при розгляді даної справи.

Посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду у справі №808/2122/18 від 31.03.2020, у справі №545/1881/16 від 13.06.2018 суд вважає неприйнятними, оскільки у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відступити від правового висновку, сформованого в судових рішеннях, в тому числі і по справі №808/2122/18.

Отже суди під час розгляду тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, що і зроблено судом першої інстанції під час вирішення даної справи по суті.

Посилання відповідача, що не оскарження наказу про звільнення позивача є підставою для визнання позову передчасним, суд вважає також неприйнятними, оскільки відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу позивача про звільнення, при цьому, розрахунок кількості днів та сум компенсації за невикористані дні відпусток також належить до повноважень відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) за період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 року (день звільнення зі служби в поліції) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову доплату до заробітної плати (грошового забезпечення) за період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, з 12 березня 2020 року (день введення карантину) по 03 червня 2020 року (день звільнення зі служби в поліції), суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни (далі Постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами п.п. 2-5 вказаної постанови встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485 Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок).

У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).

Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року № 431 Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину, яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Таким чином вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.

У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.

Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів відповідності позивачки критеріям, встановлених зазначеною вище постановою КМУ критеріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням.

Вивченням посадової інструкції старшого інспектора батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області майора поліції ОСОБА_1 встановлено, що остання:

- забезпечувала діяльність підрозділу щодо суворого і чіткого виконання положень Конституції, законів України, постанов Верховної Ради України, указів та розпоряджень Президента України, постанов, декретів та розпоряджень Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів МВС України, Головного управління Національної поліції в Луганській області та інших центральних органів виконавчої влади, з питань кадрового забезпечення службової діяльності, прийнятих у межах їх повноважень;

- організовувала у підрозділі проведення комплексу заходів щодо комплектування підрозділу висококваліфікованими, морально-стійкими працівниками. Удосконалення роботи з відбору, розстановки, навчання та виховання працівників, підвищення їх якісного складу, рівня бойової, фізичної та службової підготовки, підвищення їх відповідальності за доручену ділянку роботи;

- проведення заходів, спрямованих на упередження та профілактику надзвичайних подій за участю особового складу, порушення працівниками поліції законності, службової та транспортної дисципліни. Організовує проведення службових розслідувань, за фактами порушень законності і надзвичайних подій серед особового складу;

- створення професійного ядра, та резерву кадрів до висунення на керівні посади. Вивчення професійних та моральних якостей керівного складу підрозділу, створення резерву кадрів переміщення на вищі посади, підготовку матеріалів та внесення пропозицій щодо призначення, переміщення та звільнення з посад або в запас чи відставку працівників;

-проведення спортивно-масової роботи в підрозділі;

-підготовку матеріалів службового атестування працівників підрозділу, контроль за реалізацією висновків атестаційної комісії;

- здійснювала контроль за дотриманням штатної дисципліни;

- вивчення настрою та потреб працівників та членів їх сімей, своєчасного реагування на результати цього вивчення, вжиття заходів щодо покращення умов праці, та побуту працівників;

-проведення комплексу організаційних та практичних заходів з питань організації виховної роботи, наставництва з молодими працівниками щодо їх закріплення на службі, професійного становлення соціально-правового захисту;

- облік та аналіз виконання норм трудового законодавства. Відбір, підготовку та оформлення необхідних документів стосовно осіб, які призначаються, переміщаються, звільняються з вільнонайманих посад службовців;

- формування, ведення, та облік особових справ працівників підрозділу;

- контроль за дотриманням особовим складом статутних вимог правил носіння форменого одягу;

-проведення культурно-масової та просвітницької роботи серед працівників підрозділу, урочистих заходів на честь знаменних дат і подій;

- на час проведення АТО на території Луганської області, несла персональну відповідальність за своєчасність та відповідність надання співробітникам батальйону статусу учасника АТО та учасника бойових та готувала відповідну документацію;

- відповідала за втілення в життя державної політики щодо кадрових питань;

- аналізувала стан роботи з особовим складом в підрозділі, вживала заходів, щодо її покращання;

-забезпечувала своєчасне доведення до особового складу змін у чинному законодавстві;

-вносила командиру підрозділу пропозиції щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівного складу взводів, а також пропозиції щодо притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності;

- щомісячно аналізувала стан дотримання законності та дисципліни серед особового складу підрозділу. Вносила пропозиції командиру підрозділу, щодо вжиття заходів реагування до правопорушників, а також їх керівників. Організовувала ведення обліку фактів порушення законності і надзвичайних подій серед особового складу, аналіз та узагальнення такої інформації, підготовку документів профілактичного спрямування;

- за кожним фактом вчинення кримінальних правопорушень та надзвичайних пригод працівниками батальйону організовувала проведення службових розслідувань, вивчення їх обставин та причин, підготовку висновку, проектів наказів про притягнення винних працівників до дисциплінарної відповідальності, вжиття попереджувально-профілактичних заходів;

-організовувала облік працівників, які притягувались до дисциплінарної відповідальності та проведення з ними профілактичної роботи.

- проводила організаційно-практичні заходи щодо попередження корупційних проявів серед працівників батальйону (а.с.46-47).

Крім того, згідно інформації ГУНП в Луганській області батальйону поліції особливого призначення від 27.11.2020 №1258/111/28-2020 вбачається, що у період з 12.03.2020 по 03.06.2020 колишній працівник батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_1 , на період дії карантину до виконання службових завдань пов`язаних з безпосереднім контактом з населенням, охороною публічного порядку і безпеки, заходів щодо забезпечення життєдіяльності населення та заходів по здійсненню охорони місць обсервації хворих згідно своїх посадових інструкцій не залучалась (а.с.45).

Отже, аналізуючи у сукупності надані докази з боку відповідача, суд дійшов висновку про те, що позивачка не забезпечувала життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків не мала безпосередній контакт з населенням.

Жодних достовірних, належних та допустимих доказів, які б довели протилежне, з боку позивача суду не надано.

Як наслідок, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судом не вирішується, скільки позивач від сплати судового збору в силу пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 262, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 07.11.2015 по 31.12.2019 у кількості 112 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області (93406, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, буд.1, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 07.11.2015 по 31.12.2019 у кількості 112 (сто дванадцять) діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області (93406, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, буд. 1, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015 - 2019 роки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова