Справа № 420/9454/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9454/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_2 ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса) Військова частина № НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_2 ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса) Військова частина № НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року без застосування базового місяця січня 2008 року;

стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 суми індексації грошового забезпечення за період служби з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 38089,52 гривень;

визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки;

стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки у розмірі 14052,32 гривень;

стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.08.2017 по 21.09.2020 у розмірі 566206,58 гривень;

зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Адміністративний позов мотивовано наступним.
ОСОБА_1 зазначив, що з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року проходив військову службу у Військовій частині № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

На думку позивача, у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення Військовою частиною № НОМЕР_1 здійснювалося не у повному обсязі, зокрема, не нараховувалася та не виплачувалася у належному розмірі індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

ОСОБА_1 наголошує, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення його прав.

Крім того, під час служби позивач брав участь в антитерористичній операції на сході України. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки. На думку позивача, Військовою частиною НОМЕР_4 протиправно не виплачено йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року.

На думку позивача, у зв`язку з протиправними діями відповідача, він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення та затримку розрахунку.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи №420/9454/20 за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, у задоволенні клопотання Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про розгляд адміністративної справи №420/9454/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, провадження по адміністративній справі №420/9454/20 зупинено до отримання витребуваних доказів по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, провадження по адміністративній справі №420/9454/20 поновлено, у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, залучено до участі в адміністративній справі №420/9454/20 в якості другого відповідача Східне регіональне управління Донецького прикордонного загону (Військову частину № НОМЕР_2 ); в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса) Військову частину № НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Розгляд адміністративної справи №420/9454/20 розпочато спочатку.

У встановлений судом строк, відповідачами надано відзиви на позовну заяву (а.с.76-96).

Відзив Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (вх.№48515/20 від 16.11.2020р.) обґрунтований наступним.

Відповідно до наказу начальника Краматорського прикордонного загону №303- ОС від 28 липня 2020 року, ОСОБА_1 прибув 28 липня 2016 року для подальшого проходження військової служби з Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Харків).

Відповідно до наказу начальника Краматорського прикордонного загону №270 - ОС від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Краматорського прикордонного загону та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса).

Щодо нарахування індексації грошового забезпечення Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зазначалося, що посада за якою позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (заступника начальника прикордонної застави (з місцем дислокації н.п. Курахівка) була створена у серпні 2015 року. Таким чином, ОСОБА_1 , з 28.07.2016 року було прийнято на новостворену посаду, а тому, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації повинно здійснюватись з наступного після створення посади місяця.

Щодо відмови нарахувати і виплати грошову компенсації за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) вказувалося, що оскільки з 31.07.2017 року ОСОБА_1 , вибув для подальшого проходження військової служби до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, відповідач не є суб`єктом владних повноважень, яким позивача було звільнено з військової служби. Так само, не підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, оскільки жодних дій зі звільнення позивача з військової служби відповідач не здійснював (а.с.52-63).

Відзив Східного регіонального управління Донецького прикордонного загону (Військової частини № НОМЕР_2 ) (вх.№ЕП/1011/21 від 16.01.2021р.), обґрунтований наступним.
Щодо проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , Східним регіональним управлінням Донецького прикордонного загону (Військової частини № НОМЕР_2 ) вказувалося, оскільки ОСОБА_1 був прийнятий на новостворену посаду (посада заступника начальника прикордонної застави (з місцем дислокації н.п.Курахівка була створена у серпні 2015 року), то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації повинно здійснюватися з наступного після створення посади місяця. Тобто, базовим місяцем для нарахування індексації є місяць створення посади (введення її у штатний розпис), а не січень 2008 року.

Щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій наголошувалося, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості №196 за серпень 2020 року, ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2020 роки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року у розмірі 39211,20 гривень.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку вказувалося, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. На думку ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військової частини № НОМЕР_2 ) на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до Законів України, Кодекс Законів про працю України не поширюється (а.с.96-103).

У поясненнях (вх.№ЕП/20569/20 від 10.11.2020р.) ОСОБА_1 вказував, що у листі Департамента фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/85 зазначено, що Міністерство оборони України зверталося до Міністерства соціальної політики України щодо надання роз`яснення з порядку виплати індексації, у відповідь на що було повідомлено, що базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року (а.с.49).

Станом на 24 лютого 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_1 з 07 листопада 2006 року по 20 серпня 2020 року, перебував на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України (а.с.108).

Молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув 28 липня 2016 року для подальшого проходження військової служби з Східного регіонального управління державної прикордонної служби України (м. Харків), наказом Начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №303-ОС від 28 липня 2016 року, призначено на посаду заступника начальника прикордонної застави (м.д н.п Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка», зараховано до списку особового складу та поставлено на всі види забезпечення (а.с.66).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №270 - ОС від 31 липня 2017 року, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Краматорського прикордонного загону та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса) (а.с.65).

ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та вважався таким, що здав справи та посаду - у зв`язку з переміщенням.

Наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №98-ОС від 19 березня 2019 року, лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби з персоналу відділення інспекторів прикордонної служби «Курортне» (тип В) відділу прикордонної с служби «Курортне 1» категорії (тип В), який вибув для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, виключено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення (а.с.145).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №381-ОС від 20.07.2020 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування «Новотроїцьке» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь №462-ОС від 20 серпня 2020 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування «Новотроїцьке» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.108-109).

Крім того, наказано виплатити грошову компенсацію за 70 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки (а.с.108).

Вважаючи, що Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було протиправно нараховано позивачеві індексацію грошового забезпечення без урахування базового місяця січень 2008 року; не виплачено грошову компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учасника бойових дій за 2016 - 2017 роки, що у свою чергу призвело до набуття позивачем права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та отримання компенсації втрати частини доходів, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-ХІІ), у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року без застосування базового місяця січня 2008 року, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст.9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 року (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці, у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст.5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України №491-IV від 6 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення), у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, з аналізу наведених положень законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року - не виплачувалась позивачеві (а.с.17-18, 48, 64).

Суд критично ставиться до посилань Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що індексація грошового забезпечення не може покладатися на відповідача, оскільки останній не вчиняв дій передбачених пунктом 293 «Положення про проходження громадянами України військової служби у державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента України №1115/2009 від 29 грудня 2009 року та не звільняв позивача з лав Державної прикордонної служби України у запас Збройних Сил України, оскільки відповідно до статті 9 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Крім того, відповідно до статті 10 Закону №1282-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Згідно статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення), у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме на Військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) покладався обов`язок нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року.

Суд звертає увагу, що навіть обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що у свою чергу було підтверджено постановою Верховного Суду по справі №825/874/17 від 12.12.2018 року.

Разом з цим, звертаючись з позовною заявою ОСОБА_1 посилається на протиправність дій відповідача щодо нарахування йому індексації з липня 2016 року по липень 2017 року не враховуючи базовим місяцем - січень 2008 року.

Як вбачається з довідки витребуваної судом від ІНФОРМАЦІЯ_6 №296 від 09.11.2020 року, про розмір нарахованої та не виплаченої індексації грошового забезпечення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року, відповідачем для розрахунку базового місяця визначено - липень 2016 року (а.с.64).

У свою чергу, позивачеві була надана довідка про розмір нарахованої та не виплаченої індексації грошового забезпечення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року, у якій базовими місяцями визначено серпень 2015 року та липень 2016 року (а.с.17).

В обґрунтування визначення базового місяця відповідач посилається на роз`яснення Міністерства соціальної політики України №263/10 136-16 від 14.06.2016 року, відповідно до якого обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації новоприйнятих працівників має здійснюватися з наступного місяця після підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, яку займає працівник. У випадку, якщо працівника прийнято на новостворену посаду, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватися з наступного після створення посади місяця.

Однак доказів, що посада заступника начальника прикордонної застави (м.д н.п Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка» була новоствореною у серпні 2015 року, відповідачем до суду не надано.

Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) повідомлялося, що у 2008 році не існувало у Краматорському прикордонному загоні посади на якій проходив військову службу ОСОБА_1 . Посада позивача була створена лише у 2015 році згідно зі штатом №Шт-34 (гриф), затвердженим Директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України №86 від 21 серпня 2015 року (гриф), оскільки Військова частина № НОМЕР_1 до 2014 року була загоном морської охорони і дислокувалася в АР Крим, а у 2014 році була передислокована на материкову частину України у м. Краматорськ і у 2015 році створений Краматорський прикордонний загін у відповідності до Директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України №86 (гриф) від 21.08.2015 року «Про реорганізацію органу Державної прикордонної служби України» (а.с.118).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1078 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

У свою чергу, суд зазначає, що пунктом 102 Порядку №1078 встановлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Суд звертає увагу, що молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув 28 липня 2016 року для подальшого проходження військової служби з Східного регіонального управління державної прикордонної служби України (м. Харків), наказом Начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №303-ОС від 28 липня 2016 року, призначено на посаду заступника начальника прикордонної застави (м.д н.п Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка», зараховано до списку особового складу та поставлено на всі види забезпечення (а.с.66).

Тобто, позивача було призначено на посаду заступника начальника прикордонної застави (м.д н.п Курахівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Курахівка» у липні 2016 року у зв`язку з переведенням.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з січня 2008 року посадовий оклад ОСОБА_1 становив 565,00 гривень (а.с.123), з серпня 2009 року 645,00 гривень (а.с.124), з січня 2011 року 740,00 гривень (а.с.126), з квітня 2014 року 1000,00 гривень (а.с.129), а у липні 2016 року 1028,23 гривень.

Тобто, з 28 липня 2016 року, посадовий оклад ОСОБА_1 підвищився, у зв`язку з переведенням на іншу посаду.

Суд наголошує, що посадовий оклад позивача під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_3 (до переведення) становив 1000,00 гривень (а.с.74), а Краматорському прикордонному загоні з 28 липня 2016 року, становив 1028,23 гривень (а.с.18).

Враховуючи обставини справи встановлені судом, суд дійшов висновку про помилковість тверджень позивача про необхідність встановлення базовим місяцем індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року січень 2008 року, оскільки згідно матеріалів справи, посадовий оклад позивача підвищився з липня 2016 року у зв`язку з переведенням на іншу посаду, а тому, враховуючи пункт 102 Порядку №1078, базовим місяцем є наступний за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник серпень 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправним не визначення Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року січень 2008 року.

У свою чергу, з урахуванням заявлених позовних вимог, для забезпечення захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність щодо Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування та виплати позивачеві індексації за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року та зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року.

Суд зауважує, що розрахунок безпосередньої суми індексації грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Суд може лише перевірити правильність її фактичного нарахування.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , про визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки, суд зазначає наступне.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №745/32197 від 26 червня 2018 року (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому у році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Під час розгляду зразкової справи №620/4218/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року дійшла висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №381-ОС від 20.07.2020 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування «Новотроїцьке» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь №462-ОС від 20 серпня 2020 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування «Новотроїцьке» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.108-109).

Крім того, наказано виплатити грошову компенсацію за 70 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки (а.с.108).

Згідно розрахунково-платіжної відомості №196 за серпень 2020 року, ОСОБА_1 отримав компенсацію у розмірі 39211,20 гривень, за невикористані дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, за 2016- 2017 роки (а.с.107).

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Доказів невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016- 2017 роки матеріали справи не містять, позивачем не надані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплати грошову компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки та зобов`язання її виплатити, оскільки Військовою частиною № НОМЕР_1 позивач з військової служби не звільнявся, а належна компенсація була виплачена позивачеві Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України м. Маріуполь у серпні 2020 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.08.2017 по 21.09.2020 року у розмірі 566206,58 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України по справі № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року суд роз`яснив: «…в аспекті конституційного звернення положення частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

На думку суду, право звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку починається з дати проведення повного розрахунку роботодавця з працівником, у тому числі, та у контексті даної справи, з виплатою індексації грошового забезпечення, яка станом на даний час ще не виплачена.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові по справі №823/761/17 від 20 червня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, обов`язок по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку виникає виключно з моменту проведення виплати індексації грошового забезпечення (тобто повного розрахунку при звільненні), та лише у разі не виконання Військовою частиною № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вказаного обов`язку, право позивача на середній заробіток за час затримки може вважатися порушеним, що є підставою для звернення до суду.

Таким чином, враховуючи відсутність факту виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за спірний період, що свідчить про не проведення повного розрахунку при звільненні з позивачем, суд дійшов висновку, що звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку є передчасним, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

У свою чергу, стосовно посилань відповідача, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до Законів України, Кодекс Законів про працю України не поширюється, суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах - можливо застосовувати норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Отже, беззаперечним є висновок, що трудове законодавство у питаннях, які не врегульовані нормами спеціального законодавства, поширюється також і на військовослужбовців.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31 травня 2018 року по справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року по справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі №826/15235/16, від 30 квітня 2020 року по справі №140/2006/19.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити суму компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану додаткову відпустку, суд зазначає наступне.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року (далі Закон №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції у період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року по справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року по справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року по справі № 803/203/17.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачеві сум індексації грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року, що не заперечувалося відповідачем по справі, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Однак, вказаного обов`язку виплати компенсації компенсацію втрати частини доходів не виникає за невикористану додаткову відпустку, оскільки доказів невиплати чи несвоєчасної виплати позивачеві компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016- 2017 роки матеріали справи не містять.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача Військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Східного регіонального управління Донецького прикордонного загону (Військової частини № НОМЕР_2 ) (87521, м. Маріуполь, вул. Гагаріна 150а, ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Одеса) Військової частини № НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року без застосування базового місяця січня 2008 року; стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 суми індексації грошового забезпечення за період служби з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 38089,52 гривень; визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо відмови нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки; стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2017 роки у розмірі 14052,32 гривень; стягнення з Військової частини № НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.08.2017 по 21.09.2020 у розмірі 566206,58 гривень; зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку задовольнити частково.

Бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року визнати протиправною.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року, з урахуванням базового місяця серпня 2016 року.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.07.2016 року по 31.07.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.