Справа № 640/21898/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Київ № 640/21898/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА"
до про Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва визнання протиправною відмови, визнання недійсною і скасування постанови, стягнення виконавчого збору

за участю:

від позивача - Аметова Л.Р.;

від відповідача (ДВС) - не з`явився;

від відповідача - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову старшого державного виконавця Бойко М.Д. Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ винести постанову про закінчення виконавчого провадження у провадженні № 62936381 на підставі до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) в день настання фактичного виконання в повному обсязі (04.09.2020) або в день, коли їй стало відомо про такі обставини (04.09.2020) на підставі того, що не сплачено виконавчий збір;

- визнати недійсною і скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Кисві ЦМУ МЮ Бойко М.Д. про стягнення виконавчого збору від 03.09.2020 у виконавчому провадженні № 62936381;

- стягнути з Державного бюджету України (Управління Державної Казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва) на користь позивача суму сплаченого виконавчого збору в розмірі 632054,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2020 здійснюючи оплату за векселем на користь ДП МА "Бориспіль", він дізнався про відкрите виконавче провадження про стягнення коштів за векселем та у цей же день склав заяву про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", яку надіслав засобами електронної пошти. На неодноразові звернення до відповідача про закриття виконавчого провадження, позивач отримав відмову, яка обґрунтована несплатою виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Лише після сплати позивачем виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, відповідачем було винесено постанови про закриття виконавчого провадження, про зняття арешту з коштів та про зняття арешту з майна позивача. Посилаючись на протиправність відмови винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а також на безпідставність стягнення виконавчого збору, оскільки такий стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим документом, що підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому вважає, що сплачений ним виконавчий збір підлягає стягненню з бюджету.

Ухвалою суду від 15.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/21898/20 та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 12.11.2020.

02.11.2020 до суду від Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що спірні правовідносини виникли між позивачем та органом державної виконавчої служби. А вказаний відповідач здійснює лише обслуговування Державного бюджету відповідно до наданих повноважень.

05.11.2020 до суду від представника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що 02.09.2020 на виконання відповідача надійшов виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ДП МА "Бориспіль" грошових коштів у розмірі 6320547,95 грн. Постановами відповідача від 03.09.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 62936381, вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі 632054,79 грн, накладено арешт на грошові кошти боржника. А постановами від 04.09.2020 у ВП № 62936381 накладено арешт на грошові кошти та майно боржника. Відповідач вважає, що стягнення виконавчого збору відбулось у відповідності з вимогами статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки боржник неодноразово звертався з приводу зняття арештів, а закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 вказаного Закону без стягнення виконавчого збору не передбачає зняття арештів, державним виконавцем у телефонній розмові представнику боржника було наголошено про необхідність сплати виконавчого збору. Також вказаний відповідач зазначає, що вимогами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено добровільне виконання, а позивач до позовної заяви додав телеграму приватного нотаріуса від 10.07.2020, що підтверджує обізнаність позивача про можливість вчинення виконавчого напису. Проте жодних дій, спрямованих на сплату коштів за даним виконавчим документом до його пред`явлення до виконання, позивачем вчинено не було.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 12.11.2020 адміністративну справу № 640/21898/20 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 18.02.2021.

19.11.2020 до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову старшого державного виконавця Бойко М.Д. Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ винести постанову про закінчення виконавчого провадження у провадженні № 62936381 на підставі до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) в день, коли їй стало відомо про фактичне виконання в повному обсязі рішення, на підставі того, що не сплачено виконавчий збір;

- визнати протиправним стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 62936381;

- стягнути з Державного бюджету України (Управління Державної Казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва) на користь позивача суму сплаченого виконавчого збору в розмірі 632054,79 грн.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.02.2021 на підставі статей 44, 47, 243 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 18.02.2021 позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Відповідачі явку представників у судове засідання 18.02.2021 не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відзиві на позов Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просив розглядати справу за відсутності свого представника.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 18.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.07.2020 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" надійшла телеграма приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. від 01.07.2020 № 279/02-29, у якій запропоновано позивачу до дванадцятої години другого липня поточного року здійснити оплату векселя серія АА 1240694 на загальну суму 6320547,95 грн на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". У разі неодержання відповіді в зазначений термін буде здійснено протест векселя в неплатежі та нагадано, що опротестований нотаріусом вексель є підставою для вчинення виконавчого напису про стягнення суми боргу в безспірному порядку.

02.09.2020 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. від 30.07.2020 № 2598 про стягнення з векселедавця Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" на його користь 6320547,95 грн.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко М.Д. від 03.09.2020 на підставі виконавчого напису від 30.07.2020 № 2598 відкрито виконавче провадження ВП № 62936381 з примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 6320547,95 грн, визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 500,00 грн та вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі 632054,79 грн; накладено арешт на грошові кошти боржника.

Постановами від 04.09.2020 у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти боржника та накладено арешт на майно боржника - транспортні засоби.

Як підтверджується матеріалами справи, 04.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" платіжними дорученнями №№ 1992 та 1993 перераховано на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 6000000,00 грн та 320547,95 грн відповідно.

Також, починаючи з 04.09.2020, позивач почав звертатись до відповідача із заявами, в тому числі, засобами електронної пошти, про закриття виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням та сплатою на користь стягувача належних за векселем сум на підставі пункту 9 частини першої статті 39 закону України "Про виконавче провадження".

З відповіді ОСОБА_1 засобами електронної пошти від 07.09.2020 на адресу представника позивача вбачається, що до державного виконавця надійшла заява позивача з додатками про закриття виконавчого провадження ВП № 62936381. У вказаній відповіді також повідомлено, що виконавче провадження не може бути завершено, оскільки не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

11.09.2020 позивач подав відповідачу заяву № 01-08-396, у якій просив зняти арешт з коштів та майна у зв`язку зі сплатою боргу за векселем, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, на підтвердження чого додав до вказаної заяви копію платіжного доручення від 11.09.2020 № 2046 про сплату виконавчого збору у сумі 628782,91 грн.

Постановами відповідача від 14.09.2020 у виконавчому провадженні ВП № 62936381: закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2598 від 30.07.2020; знято арешти з коштів та майна боржника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII, у редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Одночасно, частиною п`ятою вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2020 ВП № 62936381 державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 632054,79 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн.

Дійсно, пунктом 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно частини другої статті 39 Закону N 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною першою статті 40 наведеного Закону встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону N 1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 40 Закону).

Як уже зазначалось судом, 07.09.2020 старшому державному виконавцю Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко М.Д. стало відомо про виконання позивачем обов`язку по сплаті визначених виконавчим документом коштів на адресу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Таким чином, 07.09.2020 у державного виконавця виник обов`язок по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62936381.

З огляду на наведене, вбачається бездіяльність відповідача по не винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62936381.

Разом з тим, позивач просить визнати протиправною відмову старшого державного виконавця Бойко М.Д. Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ винести постанову про закінчення виконавчого провадження у провадженні № 62936381 на підставі до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) в день, коли їй стало відомо про фактичне виконання в повному обсязі рішення, на підставі того, що не сплачено виконавчий збір.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону N 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини п`ятої статті 13 наведеного Закону за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що постанова про закінчення виконавчого провадження у ВП № 62936381 була винесена 14.09.2020, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній частині позову.

При цьому судом враховано, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 62936381 від 03.09.2020 вирішено стягнути з боржника (позивача у даній справі) виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Тобто, навіть у разі закриття виконавчого провадження 07.09.2020, зняття арешту з коштів та майна боржника суперечило б статті 40 Закону N 1404-VIII.

У частині позовних вимог про визнання протиправним стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 62936381, суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування у цій частині позовних вимог позивач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, та зазначає, що скільки ним самостійно 04.09.2020 перераховано кошти стягувачу, у державного виконавця не було підстав стягувати виконавчий збір.

За змістом частин першої, другої статті 27 Закону N 1404-VIII у редакції Закону, чинній станом на 03.08.2018, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Так, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 2540/3203/18 та постановлення у ній рішення, надавала оцінку постанові державного виконавця від 03.08.2018 про стягнення виконавчого збору.

На момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у справі № 2540/3203/18, а саме, - 03.08.2018, редакція Закону N 1404-VIII передбачала, що розмір виконавчого збору обраховувався від фактично стягнутої суми.

Поряд з цим, на момент прийняття спірної постанови у даній справі - 03.09.2020, редакція статті 27 Закону N 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII).

З огляду на наведене, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, позаяк у даному рішенні оцінка надавалась іншій редакції статті 27 Закону N 1404-VIII, яка передбачала стягнення виконавчого збору від фактично стягнутої суми.

Як уже зазначалось судом, у даній справі на підставі заяви стягувача від 02.09.2020 державним виконавцем 03.09.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 62936381 та вирішено стягнути з боржника, зокрема, виконавчий збір у розмірі 632054,79 грн, тобто у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала примусовому стягненню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність протиправності під час стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні даного виконавчого документа.

Крім того, оскільки матеріалами справи підтверджується сплата позивачем коштів за виконавчим документом 04.09.2020, то у даному випадку і відсутнє виконання позивачем рішення, яке підлягало виконанню до відкриття виконавчого провадження, що, у свою чергу, виключає застосування приписів частини дев`ятої статті 27 Закону N 1404-VIII, відповідно до яких виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2 3, 2 4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9 15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Оскільки позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України (Управління Державної Казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва) на користь позивача суму сплаченого виконавчого збору в розмірі 632054,79 грн є похідними позовним вимогами й суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення виконавчого збору, відсутні підстави й для задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ідентифікаційний номер 33240887) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2021.