Справа № 540/4121/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4121/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-10492-10,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 №Ф-10492-10 в сумі 14727,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем 11.12.2020 отримано оскаржену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-10492-10 на суму 14727,84 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономіній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС) не є органом державної виконавчої влади і не має права на видачу будь-яких документів від імені суб`єкта владних повноважень, а сама вимога про сплату боргу має ознаки сфальсифікованого документа, ідентифікаційний код МФО 899998 є кодом банківської установи, що не зареєстрована в Україні, акт перевірки відносно позивача не складався, протокол про накладення штрафу не складався, коштами, які вказано в вимозі хочуть заволодіти треті особи. Зазначене, на думку позивача, є підставою для визнання протиправною та скасування зазначеної вимоги.

Ухвалою суду від 22.12.2020 провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

12.01.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, отже з 01.01.2018 року зобов`язаний сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За 2019 рік щоквартальний платіж складав 2754,18 грн, у 2020 році - 3117,18 грн (перший та другий квартали), 3178,12 грн - за 3 квартал.

Станом на 31.10.2020 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску становить 14727,84 грн, яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань з 30.11.2019 року по 31.10.2020 року.

В жовтні 2020 року, після виявлення своєчасно несплачених сум єдиного внеску, позивачу направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 №Ф-10492-10. Відповідач вважає вимогу законною, має повноважні реквізити та підписана уповноваженою особою. З вказаних підстав просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.04.2019, про що до реєстру внесено запис за №0012283.

17.12.2020 до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення підприємця.

06.11.2020 року ГУ ДПС прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10492-10, яка отримана позивачем (а.с. 40).

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо повноважень посадових осіб ГУ ДПС на прийняття вимоги про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно ч.4 ст. 8 Закону № 2464 порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 12 Закону № 2464 завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску (ч.4 ст.25 Закону № 2464).

Отже, відповідно приписів наведених норм спеціального закону, саме на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладено функції, зокрема, щодо нарахування, обліку та контролю за сплатою єдиного внеску, прийняття вимог про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Організація, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України регулюється Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" (далі - Закон № 3166-VI).

Відповідно ч.1 ст. 5 наведеного закону Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Тобто, Законом України передбачено повноваження Кабінету Міністрів України щодо утворення центральних органів виконавчої влади, що в повній мірі спростовують доводи позивача про протилежне. Щодо посилань ОСОБА_1 не неконституційність вказаних повноважень суд зазначає, що відповідно ст. 147 Конституції України лише Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Будь-які твердження про неконституційність закону без посилань на відповідне рішення суду конституційної юрисдикції є безпідставними та юридично необґрунтованими.

Судом встановлено, що згідно п.п.1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 р. № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" Державна фіскальна служба України реорганізована шляхом поділу та утворені Державна податкова служба України та Державна митна служба України. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, Державна податкова служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України з моменту початку діяльності Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р "Питання Державної податкової служби" вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, Державна податкова служба та її територіальні органи здійснюють повноваження та виконують функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску - з дня прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження від 21.08.2019 №682-р "Питання Державної податкової служби".

Відповідно до додатка 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі реорганізовано в Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі.

Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі розпочало свою діяльність 29.08.2019 відповідно до наказу ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 03.09.2019 № 6 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі".

Отже, саме з цієї дати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі здійснює повноваження та виконує функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на території Херсонської області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Також суд зазначає, що наявність вказаних повноважень в ГУ ДПС прямо передбачено Положенням про Державну податкову службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 № 227, тобто компетентним органом.

Відповідно п.п.1, 3, 4 наведеного Положення Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Основними завданнями ДПС є, серед іншого, реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС; здійснює реєстрацію та веде облік платників податків, платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводить диференціацію платників податків; забезпечує достовірність та повноту ведення обліку платників податків (платників єдиного внеску), об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, єдиного внеску, у тому числі проводить відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (платників єдиного внеску); контролює своєчасність подання платниками податків (платниками єдиного внеску) передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів, єдиного внеску; застосовує до платників податків (платників єдиного внеску) передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення вимог податкового законодавства чи законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Відповідно п.7 зазначеного Положення передбачено, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

Отже, повноваження щодо ліцензування делеговані в тому числі й територіальним органам ДПС.

Окрім наведеного, згідно з положеннями пп.41.1.1 п.41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно пп.20.1.10 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, серед іншого, здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

До функцій контролюючих органів, згідно пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст.19-1 ПК України, зокрема, належить контроль за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів;

Відповідно п.1 Положення "Про Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі", затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - ГУ ДПС) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - ДПС).

Згідно з приписами пп.1 п.4 наведеного Положення, ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Узагальнюючи приписи наведених норм закону та підзаконних нормативно-правових актів суд зазначає, що ГУ ДПС є контролюючим органом, вповноваженим нормами ПК України та спеціального законодавства з приводу забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати на здійснення повноважень та виконання функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на території Херсонської області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

З огляду на викладене, твердження позивача про протилежне суд вважає помилковим.

Щодо аргументів позивача про те, що наявність відомостей про ГУ ДПС, Державну податкову службу України та Державну казначейську службу України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що вони є суб`єктами господарювання суд зазначає наступне.

Так, відповідно ст. 4 Закону № 3166-VI Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи. (ч.ч.1,4 ст. 21 Закону № 3166-VI)

Відповідно ч.6 ст. 5 Закону № 3166-VI державна реєстрація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади як юридичної особи здійснюється у триденний строк з дня набрання чинності постанови Верховної Ради України про призначення міністра, акту Кабінету Міністрів України про призначення керівника іншого центрального органу виконавчої влади.

Здійснення заходів щодо державної реєстрації міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади як юридичної особи покладається на міністра, керівника іншого центрального органу виконавчої влади.

Згідно положень ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно п.4 ч. 1 ст.1 згаданого закону державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

З аналізу викладеного слід дійти висновку, що обов`язковою вимогою при утворенні центральних органів виконавчої влади, міністерств та їх територіальних органів є їх державна реєстрація як юридичних осіб публічного права, яка відбувається шляхом внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Сама ж державна реєстрація є офіційним визнанням шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, а також відомостей про неї та жодним чином не надає юридичним особам публічного права статусу суб`єкта господарювання як помилково вважає позивач.

Також позивач посилається на відсутність повноважень на підписання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10492-10 від 06.11.2020 у ОСОБА_2 .

Суд не погоджується з таким твердженням, оскільки відповідно до наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 16.09.2020 № 771 "Про делегування повноважень", на період відсутності (тимчасова непрацездатність, відпустка, відрядження) начальника управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Журковської Ольги повноваження, визначені п.1 цього наказу (серед яких й повноваження щодо підписання вимог, повідомлень про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), делегувати заступнику начальника управління - начальнику відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, ОСОБА_2 мала повноваження для підписання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10492-10 від 06.11.2020.

Узагальнюючи викладене, суд вказує на помилковість тверджень ОСОБА_1 про відсутність у відповідача повноважень на складення спірної вимоги.

Щодо самої вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464).

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Законом України "Про державний бюджет на 2019 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 4173 грн на місяць.

Таким чином, у 2019 році мінімальний страховий внесок складав 918,06 грн. (4173*22%=918,06 грн).

Законом України "Про державний бюджет на 2020 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлено на рівні 4723 грн на місяць, з вересня 2020 року - 5000,00 грн.

Таким чином, у 2020 році мінімальний страховий внесок складав 918,06 грн. (4723*22%= 1 039,06 грн, з вересня - 5000,00 грн*22%= 1100 грн).

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2019-2020 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464).

Статтею 6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст.25 Закону №2464-VI)

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Судом встановлено, що позивач у період з 08.04.2019 до 17.12.2020 мав статус фізичної особи-підприємця.

Таким чином, позивач є платником ЄСВ, на якого покладено обов`язок сплати єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464 та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 14557,84 грн та штрафні санкції за несвоєчасну подачу декларації з єдиного внеску в розмірі 170,00 грн. Усього на суму 14727,84 грн.

Відтак судом не встановлено будь-яких порушень щодо підстав для формування спірної вимоги.

Також позивач стверджував про зазначення відповідачем у спірній вимозі неправильних реквізитів для сплати ЄСВ.

Щодо цього суд передусім нагадує, що розгляд і вирішення адміністративних справ здійснюється відповідно до принципу диспозитивності (статі 9 КАС України), відповідно до якого, суд вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Суд позбавлений можливості ініціювати судове провадження, інакше він перетворився б з органу правосуддя у контролюючий орган.

За загальним правилом, адміністративний суд вирішує тільки ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і він не повинен виходити за межі цих вимог. Інакше кажучи, суд зв`язаний предметом і розміром заявлених вимог.

Предметом даного позову є податкова вимога відповідача. Спірна вимога є документом, що визначає суму боргу ОСОБА_1 з ЄСВ, тобто відображає суму, обов`язок щодо сплати якої покладено на позивача. Тобто, під час оскарження цієї вимоги перевірці судом підлягає виключно наявність обов`язку ОСОБА_1 для її сплати. Реквізити ж зазначеної вимоги стосуються виконання цього обов`язку позивачем та, за умови невизнання ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати ЄСВ, не може предметом судового розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятої ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-10492-10, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-10492-10.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111060000