Справа № 2а-9221/10/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2011 р. Справа № 2а-9221/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Сакалоша В.М.,

при секретарі Дака Т.П.,

за участю представника позивача Мокрій Р.З., представника відповідача Сольвар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія`до Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення-рішення -

в с т а н о в и в:

Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «Надія»(далі ВАТ «Шахта «Надія») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позов до Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області (далі - ДПІ у Сокальському районі Львівської області) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 30.09.2010 року на суму 761 436,01 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2010 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні 14.02.2011 року судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну, просив суд у задоволенні позову відмовити, вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та законним, прийнятим на підставі дійсних обставин, з`ясованих в ході перевірки позивача.

Заслухавши доводи сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області проведено перевірку своєчасності внесення позивачем сум узгодженого податкового зобов`язання до бюджету за періоди з 30.05.2008 року по 26.08.2010 року, за результатами якої складено акт №779/160/00175175 від 16.09.2010 року.

Встановлено, що позивачем подано відповідачу декларацію по податку на додану вартість №13405 від 17.05.2008 року (до сплати визначено податкове зобов`язання в сумі 1522872,00 грн.). Граничний термін сплати узгоджених податкових зобов`язань по вказаній декларації сплив 30.05.2008року, однак, узгоджені суми податкових зобов`язань в граничні терміни не були сплачені.

На підставі вказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.09.2010 року, яким позивача на підставі пп.17.1.7п 17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами`за затримку на 818 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в розмірі 1 522 872,00 грн., зобов`язано сплатити штраф у сумі 761 436,01 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Правові засади оподаткування та порядку погашення зобов`язань платників податків визначено Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами`від 21.12.2000 p. №2181-ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ), який є спеціальним і встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), включаючи збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до таких платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Відповідальність у вигляді штрафних санкцій за порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання передбачено саме Законом №2181-III.

Згідно п.1.2 ст.1 Закону 2181-ІІІ податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.11 ст. 1 Закону 2181-III визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов`язкового платежу).

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону 2181-ІІІ, податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації.

Згідно з п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону 2181-III, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, визначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідні граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 цього Закону; подання податкової декларації.

Як зазначено в п.п.5.1.4 п.5.4 ст.5 даного закону, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до статті 16 Закону №2181-111, після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно п.п.16.3.3. п.16.3 ст.16 Закону 2181-ІІІ, при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання. Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми і суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та сум що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини).

Відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні»№509-ХІІ від 04.12.1990 року, однією з функцій, які здійснюють органи державної податкової служби, є контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Суд встановив, що перевірка з питань своєчасності сплати платником податків узгодженого податкового зобов`язання по певному виду податку проводилась контролюючим органом на підставі даних особового рахунку (облікової картки) такого платника по податку, своєчасність сплати якого перевіряється, відповідні розрахунки штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з такого податку складались на підставі даних вищезгаданої облікової картки платника.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, позивачем проведена сплата за узгоджене податкове зобов`язання по податку на додану вартість протягом липня-серпні 2010 року.

Відповідно до вимог підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181-ІІІ, у разі коли платник податків не сплачує суму податкового зобов`язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податків зобов`язаний сплатити штраф: при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, у розмірі п`ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

При цьому, відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону 2181-ІІІ та пп. 6.1.7 п. 6.1 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №110 від 17.03.2001 року, розмір штрафу за несвоєчасне погашення узгодженого податкового зобов`язання розраховується виходячи з фактично сплаченої (погашеної) суми податкового боргу, а штраф може застосовуватися виключно за фактом сплати (погашення) податкового боргу. А відтак, для застосування штрафу згідно пп.17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону 2181-ІІІ потрібна така обов`язкова умова, як сплата податкового боргу, і саме момент сплати податкового зобов`язання, а не момент декларування даного зобов`язання є визначальним при застосуванні вищезгаданого штрафу.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов`язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно Податкового роз`яснення щодо черговості погашення та окремих питань стягнення сум податкового боргу, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України №540 від 13.11.2002 року «кошти, що надійшли на сплату зобов`язань з податку, збору (обов`язкового платежу), спрямовуються на погашення податкових зобов`язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов`язань, так і податкових зобов`язань, розрахованих контролюючим органом».

Враховуючи викладене, податковим органом було правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.09.2010 року, яким позивачу, за затримку на 818 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в розмірі 1522872,0 грн. нараховано штраф в розмірі 50 % погашеної суми податкового боргу, що становить - 761436,0 грн.

Крім того, суми по платіжних дорученнях, про які зазначає позивач, були спрямовані на погашення податкового боргу, що виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених сум податкового зобов`язання у поданих до податкового органу деклараціях по ПДВ в попередніх роках, зокрема по вищезгаданих деклараціях.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»посадові особи органів державної податкової служби зобов`язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно з ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до вимог ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Аналізуючи діюче на момент спірних правовідносин законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, є достатньо обґрунтованими та знайшли своє підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, у суду відсутні правові підстави вважати податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість, неправомірним.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.2,4,7,14,158-162,167 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова виготовлена у повному обсязі 18.02.2011 року.

Суддя Сакалош В.М.