Справа № 280/9065/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Справа № 280/9065/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області по нарахуванню (обчисленню) сум єдиного соціального внеску, включених до вимог про сплату боргу (недоїмки) - №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн.; №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн.; №Ф-105547-56 від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

2) скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки), винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області: №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн.; №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн.; №Ф-105547-56 від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн.;

3) зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів суми єдиного соціального внеску, нараховані (обчислені) у вимогах про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 19.11.2019; №Ф-105547-56У від 13.02.2020; №Ф-105547-56 від 15.08.2019; №Ф-105547-56 від 19.11.2019; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для нарахування єдиного внеску стала наявність запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.02.2014 про « ОСОБА_2 » за ідентифікаційним кодом позивача як фізичну особу-підприємця. Разом з тим, позивач звертає увагу на невідповідність його імені тим даним, які містяться в реєстрі, а також зазначає, що припинив підприємницьку діяльність у 2001 році, будь-яких реєстраційних дій у 2014 році не проводив. Заяву про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрацію фізичною особою-підприємцем подав 01.12.2020 з метою внесення запису про припинення підприємницької діяльності. Вказане унеможливлює здійснення позивачем підприємницької діяльності, у тому числі у 2017-2019 роках. Таким чином позивач зазначає, що не мав статусу фізичної особи-підприємця, звітність не подавав, перевірки щодо нього не проводились, та відповідно він не був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.12.2020 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №61547371 на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн., винесеної Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/9065/20. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №62830927 на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн., винесеної Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/9065/20.

Ухвалою суду від 15.12.2020 залишено без руху позовну заяву, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 23.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач позов не визнав, 13.02.2021 подав відзив на позовну заяву (вх.№1981), у якому зазначає, що відповідно до наявної в ГУ ДПС у Запорізькій області інформації та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02.11.2001 по 02.10.2020. Вказує, що в порушення статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) позивач з 2017 року не сплачував єдиний внесок, у зв`язку з чим утворилась недоїмка. У зв`язку з наявністю у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску ГУ ДПС у Запорізькій області сформувало та направило на його адресу вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019 на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн за формою та у строки, визначені законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив (вх.№4124 від 22.01.2021), у якій вказує на хибність тверджень відповідача про те, що позивач був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 02.11.2001 по 02.10.2020, оскільки за інформацією, надаю Департаментом реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, 08.02.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відомості про фізичну особу-підприємця « ОСОБА_2 » за ідентифікаційним кодом позивача з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця вважається недійсним, а також повідомлено про допущення технічної помилки у прізвищі та по-батькові. Таким чином, у період, за який нарахована недоїмки, позивач не мав статусу фізичної особи-підприємця.

На підставі матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

Відповідно до Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.13).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за податковим номером «» зареєстрована фізична особа-підприємець « ОСОБА_3 », дата державної реєстрації 02.11.2021, дата запису: 08.02.2014, номер запису: 0024193, підприємницька діяльність припинена 02.10.2020, номер запису: 001024193 (а.с.35).

ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є відповідач) сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019, відповідно до якої станом на 31.07.2019 заборгованість ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зі сплати єдиного внеску становить 23 785,08 грн. (а.с.22).

Судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019 сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- зі строком сплати до 09.02.2018 в сумі 8 448,00 грн. (за 2017 рік);

- зі строком сплати 19.04.2018 в сумі 2 457,18 грн. (І квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.07.2018 в сумі 2 457,18 грн. (ІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.10.2018 в сумі 2 457,18 грн. (ІІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати 21.01.2019 в сумі 2 457,18 грн. (IV квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.04.2019 в сумі 2 754,18 грн. (І квартал 2019 року);

- зі строком сплати 19.07.2019 в сумі 2 754,18 грн. (ІІ квартал 2019 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019 була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку, однак не була вручена, повернута до контролюючого органу із зазначенням причин «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.23-24).

У подальшому, ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 19.11.2019, відповідно до якої станом на 31.10.2019 заборгованість ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зі сплати єдиного внеску становить 26 539,26 грн. (а.с.25).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 19.11.2019 сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, і до неї увійшли суми недоїмки, визначені вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019, а також недоїмка зі строком сплати 19.10.2019 в сумі 2 754,18 грн. (ІІІ квартал 2019 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 19.11.2019 направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку, однак не була вручена, повернута до контролюючого органу із зазначенням причин «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.26-27).

29.01.2020 відповідач направив на адресу Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн. (а.с.80), за якою відкрито виконавче провадження №61547371 (а.с.15).

У подальшому, ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 13.02.2020, відповідно до якої станом на 31.01.2020 заборгованість ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зі сплати єдиного внеску становить 29 293,44 грн. (а.с.28).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 13.02.2020 сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, і до неї увійшли суми недоїмки, визначені вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 19.11.2019, а також недоїмка зі строком сплати 20.01.2020 в сумі 2 754,18 грн. (IV квартал 2019 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 13.02.2020 направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку, однак не була вручена, повернута до контролюючого органу із зазначенням причин «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.29-30).

25.06.2020 відповідач направив на адресу Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 У від 13.02.2020 на суму зростання боргу (недоїмки) 2 754,18 грн. (а.с.79), за якою відкрито виконавче провадження №62830927 (а.с.18).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн.; №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн.; №Ф-105547-56 від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як зазначено у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набув чинності з 01.01.2017) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок;

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа у місяці, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни, у тому числі до Закону №2464-VI (набули чинності з 01.01.2018).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (тут і в подальшому в редакції з 01.01.2018) для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону №2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Отже, починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Виключення з даного правила стосуються лише фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію або соціальну допомогу. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2017-2019 роки відповідно до оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки).

Суд зазначає, що суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому суд вважає за необхідне дослідити питання наявності у позивача такого статусу.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

01.07.2004 набрав чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі Закон №755-IV), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону №755-IV (тут й надалі у первинній редакції) для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац 7 частини 1 статті 1 Закону №755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац 9 частини 1 статті 1 Закону №755-IV).

03.03.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання від 01.07.2010 №2390-VI (далі Закон 2390-VI), яким було внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, закінчився 03.03.2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 №1155-VII (далі - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI.

Основною метою Закону №1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01.07.2004 та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом №1155-VII внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

Суд зазначає, що статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу фізичної особи-підприємця, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу фізичної особи-підприємця шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності.

Позивач не заперечує наявність у нього у 2001 році статусу фізичної особи-підприємця, однак з матеріалів справи слідує, що позивач не виявив бажання продовжувати підприємницьку діяльність, розпочату до 01.07.2004.

Так, з метою з`ясування підстав внесення відомостей про позивача, як фізичну особу-підприємця, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26.11.2020 ОСОБА_1 звернуся до Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області з відповідною заявою (а.с.31-32).

У відповідь на заяву позивача Департамент реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області листом від 01.12.2020 №1186 крім іншого повідомив, що відповідно до наявної інформації, яка була передана від попередніх органів державної реєстрації, а саме: за даними реєстраційної справи № _67 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований 02.11.2001, як фізична особа-підприємець, про що свідчить копія свідоцтва та документи, що були надані для державної реєстрації згідно Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 740. Відповідно до наказу Міністерства юстиції від 12.04.2012 № 575/5 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та згідно відомостей інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та легалізації об`єднань громадян Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, 08.02.2014 до Єдиного державного реєстру внесений запис №0024193 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним. Під час включення зазначених відомостей державним реєстратором була допущенна технічна помилка щодо написання прізвища та по батькові фізичної особи підприємця (а.с.33-34).

З огляду на те, що позивач не виявив намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004, про що свідчить внесення відмітки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що свідоцтва про його державну реєстрацію вважається недійсним, суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу фізичної-особи підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19, який враховується судом в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

Оскільки позивач у період 2017-2019 роки не мав статусу фізичної особи-підприємця, суд вважає, що самостійне визначення контролюючим органом форми діяльності позивача як особи, яка займається підприємницькою діяльністю, а також нарахування на цій підставі єдиного внеску, є протиправним.

За таких підстав суд дійшов висновку, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд зазначає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

В межах розгляду даної справи судом встановлено безпідставне перебування позивача на час виникнення спірних правовідносин на податковому обліку в статусі фізичної особи-підприємця за даними ІТС «Податковий Блок» та, як наслідок, безпідставне нарахування контролюючим органом єдиного внеску в інтегрованій картці позивача, у тому числі протиправне винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн.; №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн.; №Ф-105547-56 від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн.

При цьому, суд зазначає, що у разі скасування вимоги про сплату боргу контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування в інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів формування та направлення на адресу позивача інших вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин є визнання протиправними дій ГУ ДПС у Запорізькій області щодо нарахування в інтегрованій картці позивача суми недоїмки з єдиного внеску в розмірі 29 293,44 грн., визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн.; №Ф-105547-56У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн.; №Ф-105547-56 від 15.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; №Ф-105547-56 від 19.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; №Ф-105547-56 від 13.02.2020 року на суму 29 293,44 грн., а також зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці шляхом виключення безпідставно нарахованої суми недоїмки.

Щодо інших аргументів, наведених позивачем, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що інші аргументи позивача не впливають на той факт, що у період 2017-2019 роки позивач не мав статусу фізичної особи-підприємця, та, відповідно, не мав обов`язку сплачувати єдиний внесок на підставі пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, суд не надає оцінку таким аргументам та наданим на їх підтвердження письмовим доказам.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 771,72 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 630,61 грн., на загальну суму 2 402,33 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 15.08.2019 на суму 23 785,08 грн., винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105547-56 від 19.11.2019 на суму 26 539,26 грн., №Ф-105547-56 У від 19.11.2019 на суму 10 719,72 грн., №Ф-105547-56 від 13.02.2020 на суму 29 293,44 грн., №Ф-105547-56 У від 13.02.2020 на суму 2 754,18 грн., які винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами які провадять незалежну професійну діяльність, в розмірі 29 293,44 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні 44 коп.), що обліковуються в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами які провадять незалежну професійну діяльність, в сумі 29 293,44 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні 44 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 402,33 грн.(дві тисячі чотириста дві гривні 33 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 22.02.2021.

Суддя М.О. Семененко