Справа № 200/530/21-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 р. Справа№200/530/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17)

про визнання протиправним та скасування рішення від 25 листопада 2020 року № 226, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 25 листопада 2020 року № 226 про відмову в призначенні пенсії за списком № 2, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 6 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року як стаж роботи на пільгових умовах за списком № 2, зобов`язання відповідача переглянути заяву позивача від 24 листопада 2020 року та призначити пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з моменту подання заяви, тобто з 24 листопада 2020 року.

Ухвалою від 14 січня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

21 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач виконав вимоги ухвали суду від 14 січня 2021 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою від 22 січня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/530/21-а. Одночасно суд, задовольнивши клопотання позивача, зобов`язав відповідача надати суду належним чином засвідчені копії витягу з особової справи позивача відповідно до спірних правовідносин, зокрема, заяву позивача про призначення пенсії від 24 листопада 2020 року, а також всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що 24 листопада 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», надавши при цьому, поряд з іншим, трудову книжку та довідку уточнюючу особливий характер роботи позивача за Списком № 2 за період роботи з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року. Проте, розглянувши зазначену заяву позивача, відповідач прийняв рішення від 25 листопада 2020 року, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності пільгового стажу за Списком № 2. Зазначає, що відповідачем не зараховано до його пільгового стажу за Списком № 2 період його роботи з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року, не зважаючи на надану ним до органу ПФУ трудову книжку із відповідним записом в ній, довідку про пільговий стаж роботи та сформованою Пенсійним органом 01 липня 2020 року довідку ОК-5. Вказує на те, що всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, відповідач не повідомив його про необхідність надання додаткових документів з метою підтвердження стажу за Списком № 2 та не витребував їх самостійно у підприємств, чим грубо порушив право позивача на отримання пенсії.

Відповідач до суду надав відзив, де зазначив, що позивач звернувся 24 листопада 2020 року із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах. Зазначає, що згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідного запису у ній №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Рахує, що саме за правилами п. 20 Порядку № 637 проводиться підтвердження пільгового стажу, яке визначається підприємством шляхом надання уточнюючих довідок, оскільки, за записами трудової книжки не можливо встановити зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах за весь період роботи на підприємстві.

Поряд з викладеним відповідач відзначає, що відповідно до абзацу сьомого пункту 20 Порядку № 637, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування розпочалося в 2004 році, то використання його для встановлення пільгових умов праці до 2004 році не є можливим. Посилаючись на вище викладене, відповідач рахує, що для зарахування періоду роботи як пільгового позивач мав у відповідності до пункту 20 Порядку 637 надати уточнюючи довідки та документи що підтверджують пільговий характер його роботи, проте зазначені документи до заяви №5505 від 24.11.2020 позивачем додані не були. З огляду на зазначене вище, а також на відсутність у позивача, за підрахунками відповідача, документально підтвердженого пільгового стажу роботи, відповідач прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий 15 травня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом зі змісту позовної заяви та наданих позивачем документів, а також на підставі наданих відповідачем заперечень, що викладені ним у відзиві на позов, встановлено, що останній звернувся до відповідача із заявою від 24 листопада 2020 року № 5505 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем, поряд з іншим, було додано: копію трудової книжки Серії НОМЕР_3 від 30 грудня 1983 року, довідку про навчання № 36 від 31 серпня 2016 року, копію військового квитка серії НОМЕР_4 .

Розглянувши заяву позивача від 24 листопада 2020 року та додані до неї документи, що були надані позивачем, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач, 25 листопада 2020 року, прийняв рішення № 226 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Так, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що воно прийняте у зв`язку із ненаданням позивачем будь-яких документів, які підтверджують пільговий характер його роботи відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно зазначеного вище рішення страховий стаж позивача становить 39 років 2 місяці 9 днів. Пільговий стаж - не підтверджено.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 30 грудня 1983 року позивача, зокрема, 06 серпня 1993 року прийнято на посаду водія автомобілю «Белаз» в автотранспортний цех на ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча;

10 жовтня 2005 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.

Із довідки «Уточнюючої особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначенні пільгової пенсії», що видана ПРАТ ММК ім. Ілліча Управління автомобільного транспорту без вихідного номеру та дати видачі вбачається, що позивач у період з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року працював на посаді водія автомобіля «Белаз» автотранспортних засобів зайнятий по нарощенню дамб хвостосховища, по вивозу шлама, порід та відходів брикетированих, а також те, що позивач був зайнятий на роботах повний робочий день, що дають право на призначення пільгової пенсії згідно Списків № 1 та № 2 виробництв, цехів, професій та посад, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 3 36 від 16.01.2003 року.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Суд звертає увагу, що у період роботи позивача з 06 серпня 1993 року по 11 березня 1994 року на посаді водія автотранспортних засобів, що зайнятий по нарощенню дамб хвостосховища, по вивозу шлама, порід та відходів брикетированих діяв Список № 2, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", та передбачав вказану посаду позивача.

Список № 2, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. N 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", та був чинним на час роботи позивача у період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року також передбачав вказану посаду позивача.

В свою чергу Список № 2, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", та був чинним на час роботи позивача у період з 16 січня 2003 року та по 10 жовтня 2005 року також передбачав вказану посаду позивача.

Таким чином, робота позивача у період з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року на посаді водія автотранспортних засобів, що зайнятий по нарощенню дамб хвостосховища, по вивозу шлама, порід та відходів брикетированих дає позивачу право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2.

Крім того, згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом раніше, позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім трудової книжки не були надані будь які інші додаткові документи, що підтверджують факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Проте, суд погоджується з позивачем, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Суд зазначає, що як вбачається із витягу зПЄдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на якому працював у оскаржуваний період позивач, є м. Маріуполь Донецької області, тобто підприємство розташоване на підконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відповідачем всупереч вимогам Порядку № 22-1, не було вчинено жодної дії з метою забезпечення права позивача на отримання пенсії на пільгових умовах.

Крім того, відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання позивачеві Пенсійним органом відповідної розписки із зазначенням дати прийняття заяви позивача, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи, зокрема, щодо періоду роботи позивача з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року на посаді водія автомобілю «Белаз» в автотранспортному цеху. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчить про зайнятість останнього за відповідною посадою. Записи про спірний період роботи засвідчений відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

За таких обставин, в силу вимог статті 24 Закону № 1058- XV суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи на ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року на посаді на посаді водія автомобілю «Белаз» в автотранспортному цеху.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 8 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 та частини 1 статті 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що ухвалою від 22 січня 2021 року, поряд з іншим, було зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчені копії витягу з особової справи позивача відповідно до спірних правовідносин, зокрема, заяву позивача про призначення пенсії від 24 листопада 2020 року, а також всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій, проте, відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконав, станом на дату розгляду даної адміністративної справи витребувані судом докази не надав, а тому на підставі зазначеного суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зауважує, що позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати період його роботи з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 та переглянути повторно його заяву від 24 листопада 2020 року призначивши позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту подання ним заяви, тобто з 24 листопада 2020 року.

Суд звертає увагу позивача, що Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Проте, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, а також положень частини 4 статті 245 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 відповідних періодів роботи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Позовна вимога в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 24 листопада 2020 року задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 908 грн. відповідно до квитанції № 0.0..1 від 20 січня 2021 року, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) про визнання протиправним та скасування рішення від 25 листопада 2020 року № 226, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25 листопада 2020 року № 226 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 24 листопада 2020 року № 5505 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 період його роботи з 06 серпня 1993 року по 10 жовтня 2005 року в якості водія автотранспортних засобів, що зайнятий по нарощенню дамб хвостосховища, по вивозу шлама, порід та відходів брикетированих на ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча».

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят гривень).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 22 лютого 2021 року. Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар