Справа № 540/2802/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2802/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку загального позовного провадження за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області в якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період з 27.08.2015 року по 31.07.2018 року в сумі 157202,92 грн. та зобов`язати відповідача здійснити виплату заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період з 27.08.2015 року по 31.07.2018 року у сумі 157202,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно довідки №6524-300 від 27.08.2018 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Донецьк. З серпня 2018 року позивач отримує пенсію за віком у Головному управління Пенсійного фонду України Херсонської області. До серпня 2018 року перебував на обліку в центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі. 12.03.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою в якій, зокрема, просив відповідача надати письмові роз`яснення з питань стосовно розміру пенсії який йому нараховувався, але не виплачувався станом на березень 2020 року; чи вирішено питання, щодо виплати наявної заборгованості по пенсії та просив відповідача прийняти рішення щодо виплати наявної заборгованості по пенсії. 26.03.2020 року відповідач надав відповідь, в якій зокрема зазначив, що позивач перебуває на обліку з 28.08.20178 року, з грудня 2018 року пенсія виплачується у поточному режимі; розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 27.08.2015 року по 31.07.2018 року складає 157202,92 грн. Виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 21.08.2019 року № 788 «Про внесення змін до постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637», яка набрала чинності 21.08.2019 року. Відповідно до пункту 1 Постанови 637 суми пенсій, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На теперішній час зазначений порядок не прийнятий.

Ухвалою від 01.10.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позову з огляду, що рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенькому району від 06.10.2016 року № 11, позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, вказане рішення позивачем не оскаржувалось. А відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 16.10.2018 року № 16 позивачу поновлено виплату пенсійних виплат з 28.08.2018 року та нараховані пенсійні кошти, пенсія виплачується в поточному режимі. Таким чином, враховуючи, що до 28.08.2018 року позивач перебував на обліку в Центральному об`єднаному УПФУ м. Запоріжжя, то саме цим територіальним органом ПФУ йому мало виплачуватись пенсійне забезпечення, в т.ч. заборгованість з 27.08.2015 по 31.07.2018 року. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки дізнався про порушення своїх прав у серпні 2018 року, однак до суду звернувся лише в вересні 2020 року. Крім того, позивач вже звертався до суду та рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 540/585/19 в задоволенні позову до Головного управління ПФУ в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо не нарахування та не виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.11.2014 року і по 28.08.2018 року та зобов`язати нарахувати та здійснити виплату заборгованості по пенсії за цей період відмовлено з посиланням на те, що належним відповідачем за вищезазначеними позовними вимогами є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

28.10.2020 року позивач надав відповідь на відзив відповідно до якої проти обставин викладених у відзиві заперечував, стосовно пропущеного строку звернення пояснив, відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Отже дана норма КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються також іншими законами України. Натомість, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV, згідно приписів якого, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV). У зв`язку із чим вважає строк подання позовної заяви до суду не пропущено.

Ухвалою від 03.12.2020 року залучено до участі у справі відповідача-2, а саме Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

24.12.2020 року від відповідача -2 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить замінити відповідача-2 з Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та закрити провадження у справі. Розгляд справи просив проводити без участі представника .

Ухвалою від 12.01.2021 року судом замінено відповідача-2 та призначено підготовче судове засідання на 27.01.2021 року.

27.01.2021 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Василяки Д.К. на лікарняному.

Ухвалою від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2021 року.

Ухвалою від 18.02.2021 року судом вирішено подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, судом встановлено, ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 31.01.2001р. Кіровським РВ ДМУ УМВС України у Донецькій області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивачу призначена пенсія за віком. Пенсійне посвідчення з безстроковим терміном дії видане Пенсійним фондом України 18.12.2013 року за №.

Відповідно до довідки №6524-300 від 27.08.2018 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Місцем фактичного проживання зазначено: АДРЕСА_2 .

З 28.08.2018 року позивач перебуває на пенсійному забезпечені в Головному управлінні пенсійного фонду України в Херсонській області, відповідно до витягу з протоколу № 16 від 16.10.2018 року комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

До цього часу перебував на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

12.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою в якій просив відповідача надати письмові роз`яснення з питань стосовно розміру пенсії який йому нараховувався, але не виплачувався станом на березень 2020 року; чи вирішено питання, щодо виплати наявної заборгованості по пенсії та просив відповідача прийняти рішення щодо виплати наявної заборгованості по пенсії.

26.03.2020 року Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надано відповідь № 1016-1003/С-02/8-2100/20, з якої вбчається, що позивач перебуває на обліку з 28.08.20178 року, з грудня 2018 року пенсія виплачується у поточному режимі; розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 27.08.2015 року по 31.07.2018 року складає 157202,92 грн.

Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської прийнято рішення про виплату пенсії з 28.08.2018 відповідно до пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 (рішення від 16.10.2018 № 16).

На підставі рішення виплату пенсії поновлено з 28 серпня 2018 року та з грудня 2018 року пенсія виплачується в поточному режимі. Пенсійні кошти в сумі 26534,64 грн. за період з 28.08.2018 року по листопад 2018 року зараховані на банківський рахунок в лютому 2019 року (09 число).

Щодо виплати пенсії за попередній період повідомлено, що відповідно до пункту 15 Постанови 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Питання виплати пенсії за період з 27 серпня 2015 року по липень 2018 року буде розглянуто після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного Порядку.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача-1 позивач звернувся до суду за захисом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віки чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

Частиною першою ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 р., ні Законом України від 02.09.2014 р. № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Жодним Законом України, не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача -2 Головного управління Пенсійного фонду Уркаїни в Запорізький області щодо не нарахування та не виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період 27.08.2015 року по 31.07.2018 року у розмірі 157202,92 грн.

Стосовно заперечень відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про те, що відновлені пенсійні виплати здійснюються та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на теперішній час не прийнято, суд зазначає, що згідно статей 1, 4, 7, 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішьо переміщеним особам", яка набрала чинності 21.08.20019.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Як було зазначено вище, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відсутність підзаконного нормативного акту, на що посилається відповідач, не є підставою для обмеження конституційного права позивача на отримання пенсії.

Також, суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Конституційний Суд України враховує приписи чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практику тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна, зокрема Європейським судом з прав людини. Оскільки стаття 29 Конституції України кореспондується зі статтею 5 Конвенції, то відповідно до принципу дружнього ставлення до міжнародного права практика тлумачення та застосування вказаної статті Конвенції Європейським судом з прав людини має враховуватися при розгляді цієї справи (абзац третій підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 № 2-рп/2016 ).

Суд приходить до висновку, що відповідачі порушували статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не надано суду доказів правомірності бездіяльності щодо невиплати пенсії позивачу за період з 27.08.2015 року по 31.07.2018 року.

Стосовно пропуску строку звернення позивача з даним позовом, суд зазначає, що частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 122 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії, починаючи з 27.08.2015 року, не отримані ним з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії, з 27.08.2015 року, тобто за минулий час. Такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Тому суд вважає, що у даному випадку, позивач строків звернення до суду із позовом не пропустив, оскільки, на підставі вказаного вище закону, він має право захистити своє право на отримання виплати нарахованої йому пенсії, без обмеження будь-яким строком.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005) щодо не нарахування та не виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) за період з 27.08.20158 ркоу по 31.07.2018 року .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) пенсію за період з 27.08.20158 ркоу по 31.07.2018 року у розмірі 157202 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті дві грн.), 92 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн.) 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн.) 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 112010200