Справа № 640/3027/21
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 лютого 2021 року м. Київ № 640/3027/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Качур І.А., ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами за позовом

Профспілкової організації соціального захисту трудівників «Злагода» в інтересах Первинної профспілки Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського

до Міністерства освіти і науки України

Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського

третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Профспілкова організація соціального захисту трудівників «Злагода» в інтересах Первинної профспілки Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського з позовом до Міністерства освіти і науки України, Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського , третя особа: ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо призначення та не звільнення з посади виконуючого обов`язки ректора Казаріна Володимира Павловича.

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України скасувати Наказ №612-к від 27.11.2015 «Про виконання обов`язків ректора», як недійсного (нікчемного) акту, та звільнити з посади виконуючого обов`язки ректора Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського ОСОБА_1 .

- визнати протиправними дії Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського щодо затвердження складу організаційного комітету та виборчої комісії по виборам ректора, згідно Наказу №152-од від 01.10.2020.

- зобов`язати Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського скасувати Наказ №152-од від 01.10.2020.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Разом з тим, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене вище, дії або рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії або рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Натомість, під викладом обставин розуміється обґрунтування порушених прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідно до позовної заяви, як зазначалось вище, позивачем заявлені наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо призначення та не звільнення з посади виконуючого обов`язки ректора Казаріна Володимира Павловича.

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України скасувати Наказ №612-к від 27.11.2015 «Про виконання обов`язків ректора», як недійсного (нікчемного) акту, та звільнити з посади виконуючого обов`язки ректора Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського ОСОБА_1 .

- визнати протиправними дії Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського щодо затвердження складу організаційного комітету та виборчої комісії по виборам ректора, згідно Наказу №152-од від 01.10.2020.

- зобов`язати Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського скасувати Наказ №152-од від 01.10.2020.

Разом з тим, суд зазначає, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні.

Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.

З огляду на викладене, Наказ №612-к від 27.11.2015 «Про виконання обов`язків ректора» та Наказ №152-од від 01.10.2020 є актами індивідуальної дії, оскільки не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи до конкретних юридичних і фізичної осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після завершення строку застосування.

Відповідно ж до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України у публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір виникає у зв`язку із виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи.

Таким чином, між позивачем та відповідачем відсутній юридичний спір, що, своєю чергою, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, адже для ефективного захисту порушених прав необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів.

Водночас, слід відмітити, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Метою таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів, зокрема, як у цій справі, фізичних та юридичних осіб. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.

Дана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 09 лютого 2021 року справа №9901/23/21 адміністративне провадження №П/9901/23/21.

Разом з тим, суд зазначає, що на оскарження акту індивідуальної дії має право та особа, щодо якої спрямований даний акт.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за заявленим позовом, а тому у його відкритті слід відмовити на підставі статті 170 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що позивачем разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, а відтак враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, заява про забезпечення позову не підлягає розгляду.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 266 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Профспілковій організації соціального захисту трудівників «Злагода» у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку, визначеному ст.ст. 293-298 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом 15-ти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя І.А. Качур