Справа № 640/25253/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ № 640/25253/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокомплект» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Технокомплект» (далі - позивач або ТОВ «Технокомплект») з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100100/2019/300125/2 від 19.11.2019.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару, який увозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України, та чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості.

Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/25253/19 без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що додані позивачем до митної декларації документи не містять всіх відомостей, що підтверджують задекларовані числові значення складових митної вартості.

Зокрема, відповідач звертає увагу суду на те, що подані позивач документи не давали можливості однозначно з`ясувати умови поставки товару та його дійсну вартість.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірне рішення прийняте органом доходів і зборів з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Позивач скористався правом надати відповідь на відзив, у якій наголосив на необґрунтованості доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та безпідставності застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2020 замінено відповідача у даній справі - Київську митницю ДФС на правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2020 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Технокомплект» про розгляд справи участю сторін залишено без задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25.09.2019 компанією HANGZHOU CHENLONG INDUSTRY.CO., LTD був виставний ТОВ «ТК «Технокомплект» рахунок на оплату (інвойс) від 25.09.2019 № 19CL-TK02 на суму 19764,43 дол. США за товар - шайби, країна виробництва - China.

19.11.2019 позивачем до Київської митниці ДФС було подано вантажну митну декларацію (ВМД) № UA100110.2019.792858, у якій для митного оформлення було пред`явлено товар: вироби з чорних металів без різьби - шайби круглі плоскі з покриттям та без покриття, Виробник HANGZHOU CHENLONG INDUSTRY.CO., LTD, Торговельна марка ТК, країна виробництва - CN.

Митна вартість товару за вказаною ВМД була визначена із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту) на рівні 20 881,47 дол. США.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:

- рахунок-проформа від 16.08.2019 № 19CL-TK-02;

- рахунок-фактура (інвойс) від 25.09.2019 № 19CL-TK-02;

- коносамент від 01.10.2019 № ME;

- автотранспортна накладна від 15.11.2019 № 442343;

- сертифікат про походження товару від 28.09.2019 №19С3301М7307/00014;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 28.08.2019 № 12;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 03.10.2019 № 16;

- бухгалтерський документ, що підтверджує вартість товару від 18.11.2019;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 12.11.2019 № 12/11;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 25.09.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 18.11.2019 № В-2291;

- страховий поліс від 01.10.2019 № 11888/03/222;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору від 01.02.2019 № 1;

- зовнішньоекономічний договір від 28.08.2018 № 18CL-TK01;

- договір (контракт) про перевезення від 01.06.2018 №010618;

- лист отримувача від 19.11.2019;

- сертифікати якості від 18.11.2019;

- копія митної декларації країни відправлення від 29.09.2019 № 00900931;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 19.11.2019 №UA100110.2019.792858.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у ВМД митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено відсутність у документах, приєднаних до ВМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності.

Посилаючись на положення частини 2 статті 53 Митного кодексу України, митний орган запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів із третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та /або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вказаний запит декларантом були надані додаткові пояснення листом від 19.11.2019 № 1911-3, до яких додано інвойс від компанії SHENZEN MAKEASY INTL LOGSSTICS CO.LTD на адресу ТОВ «Мітрідат Одеса».

19.11.2019 Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості №UA100100/2019/300125/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації 19.11.2019 №UA100110.2019.792858 скоригував до рівня 26 263,87 дол. США.

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, оскільки 1) відповідно до коносамента № МЕ від 01.10.2019 перевізником є фірма «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD», однак довідка про транспортні витрати та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг видані ТОВ «Митрадат Одеса». 2) Відповідно до п.3 поданого до митного оформлення контракту у вартість товару входить упаковка, маркування, експортне митне очищення, страхування морського фрахту, але разом з тим у поданому до митного оформлення інвойсі від 25.09.2019 № 19CL-TK02 такі числові складові не зазначено, а отже неможливо виділити числові складові вартості самого товару. В рахунку на оплату №29539 від 12.11.2019 та страховому полісі від 01.10.2019 № 11888/03/222 вказано страхування вантажу в розмірі 1272.14 грн., але сума страхування в поданій МД не вказана.»

Скоригована відповідачем митна вартість товару ґрунтується на інформації митної декларації від 22.07.2019 №UA100110/2019/178103.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другої статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини 3 статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, визначену ним у митній декларації від 19.11.2019 №UA100110.2019.792858, відповідач зазначив, що відповідно до коносамента № МЕ від 01.10.2019 перевізником є фірма «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD», однак довідка про транспортні витрати та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг видані ТОВ «Митрадат Одеса»; відповідно до п.3 поданого до митного оформлення контракту у вартість товару входить упаковка, маркування, експортне митне очищення, страхування морського фрахту, але разом з тим у поданому до митного оформлення інвойсі від 25.09.2019 № 19CL-TK02 такі числові складові не зазначено, а отже неможливо виділити числові складові вартості самого товару; в рахунку на оплату №29539 від 12.11.2019 та страховому полісі від 01.10.2019 № 11888/03/222 вказано страхування вантажу в розмірі 1272.14 грн., але сума страхування в поданій МД не вказана.

З приводу зауважень контролюючого органу про те, що згідно з коносаментом №МЕ від 01.10.2019 перевізником є фірма «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD», однак довідка про транспортні витрати та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг видані ТОВ «Митрадат Одеса», суд зазначає наступне.

Пунктом 6 контракту від 28.08.2018 № 18CL-TK01 сторони (ТОВ «ТК «Технокомплект» та HANGZHOU CHENLONG INDUSTRY.CO., LTD) узгодили, що товар поставляється на умовах FOB (QINGDAO) (в редакції Інкотермс 2010 р.) або інших умовах поставки, вказані в інвойсі.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах FOB ("FREE ON BOARD (... named port of shipment); ФРАНКО-БОРТ (... назва порту відвантаження)) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. При цьому Покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження (пункти А.1, А.3, Б.3 умов поставки FOB за Інкотермс 2010).

Зі змісту поданих декларантом разом з МД від 19.11.2019 №UA100110.2019.792858 коносаменту від 01.10.2019 № ME та сертифікату походження від 28.09.2019 №19С3301М7307/00014 вбачається, що транспортування імпортного товару здійснювалося морським транспортом (судном) за наступним маршрутом: від місця завантаження у порту в Циндао (Китай) до Одеського морського торговельного порту (ОМТП), а звідти автомобільним транспортом до міста Київ.

З матеріалів справи з`ясовано, що 01.06.2018 між ТОВ «ТК «Технокомплект» (Клієнт) та ТОВ «Митридат Одеса» (Експедитор) укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 010618, за умовами якого клієнт доручає експедитору, а експедитор в інтересах клієнта забезпечує надання послуг на транспортно-екпедиторське обслуговування вантажів, що перевозяться залежно від конкретного комбінованого транспортного ланцюгу, розробленого для перевезення кожної партії вантажу, морським (включаючи контейнери), залізничним і автомобільним транспортом на території України, країн СНД та інших держав. При цьому, на кожну партію вантажу, шляхом підписання додаткової угоди до договору на підставі відповідної заявки клієнта, фіксуються умови перевезення, вид та найменування вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, пункт призначення та відправки вантажу, порядок узгодження змін маршруту, вид транспорту, вказівки клієнта, строки доставки вантажу, а також інші умови, пов`язані з виконанням даного договору, узгоджені сторонами.

Згідно з вимогами п. п. 2.1.1 розділу 2 договору, експедитор зобов`язується за рахунок та плату клієнта забезпечувати ТЕО, а також організацію перевезення вантажу клієнта різними видами транспорту на території України та за її межами, а також надавати інші послуги клієнту за узгодженням сторін.

Судом установлено, що на виконання умов договору від 01.06.2018 № 010618 між ТОВ «Митридат Одеса» (Замовник) та «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD» (Експедитор) був укладений договір на транспортно-експедиторське обслуговування, відповідно до умов якого експедитор погоджується надавати експедиторські послуги, організовувати перевезення експортних, імпортних та транзитних вантажів та надавати інші послуги.

За змістом довідки про транспортні витрати від 12.11.2019 № 12/11 установлено, що вартість транспортування вантажу за маршрутом Циндао (Китай) - до митного кордону України (тобто, до Одеського морського торговельного порту) за коносаментом № МЕ від 01.10.2019 для ТОВ «ТК «Технокомплект» склала 26 962,10 грн. (в т.ч. ПДВ 0%).

Відповідно до матеріалів справи, на електронну вимогу митниці декларант додатково подав дебетову ноту, виписану «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD» на адресу ТОВ «Митридат Одеса», згідно з якою сума фрахту контейнера MEDU5663462 за коносаментом МЕ від 01.10.2019 склала 1100 дол. США.

Наведені обставини вказують на те, що безпосередньо морським перевізником вантажу була компанія «SHENZEN MAKEASYINTL LOGSSTICS CO.LTD», а організацією відповідальною за здійснення морського перевезення за маршрутом Циндао (Китай) - до митного кордону України - ТОВ «Митрадат Одеса».

Таким чином, суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що довідка про транспортні витрати та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг видані іншим перевізником, ніж зазначений у коносаменті. Слід констатувати, що ланцюг транспортування товару за наданими документами підтверджує доводи позивача.

Відносно тверджень митного органу про те, що відповідно до п.3 поданого до митного оформлення контракту у вартість товару входить упаковка, маркування, експортне митне очищення, страхування морського фрахту, але разом з тим у поданому до митного оформлення інвойсі від 25.09.2019 № 19CL-TK02 такі числові складові не зазначено, а отже неможливо виділити числові складові вартості самого товару, суд зазначає, що зазначені супутні витрати продавця не є складовими митної вартості в розумінні частини десятої статті 58 МК України, оскільки такі витрати включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому не впливають на числові значення митної вартості товарів.

При цьому, умовами контракту від 28.08.2018 № 18CL-TK01, правилами міжнародної торгівлі, МК України та жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку продавця окремо зазначати в рахунку (інвойсі) числові складові витрат на супутні послуги, якщо згідно з умовами поставки вони включені до ціни товару.

Таким чином, зазначення продавцем у інвойсі від 25.09.2019 № 19CL-TK02 ціни на товар, включаючи упаковку, маркування, експортне митне очищення, страхування морського фрахту, без окремого зазначення в інвойсі числових складових таких витрат не суперечить та повністю відповідає пункту 3 контракту від 28.08.2018 № 18CL-TK01, та не може трактуватись як розбіжність в поданих документах.

Що стосується доводів відповідача про те, що в рахунку на оплату №29539 від 12.11.2019 та страховому полісі від 01.10.2019 № 11888/03/222 вказано страхування вантажу в розмірі 1272.14 грн., але сума страхування в поданій МД не вказана, суд виходить з того, що згідно з пунктом 3 контракту від 28.08.2018 № 18CL-TK01 вартість товару включає в себе, зокрема, страхування морського фрахту. Відтак, доводи контролюючого органу щодо не відображення декларантом суми страхування у митній декларації суд вважає необгрунтованими.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення відповідача № UA100100/2019/300125/2 від 19.11.2019 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом також взято визнану митну вартість товару, оформленого за митною декларацією від 22.07.2019 №UA100110/2019/178103, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаної митної декларацій, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації від 22.07.2019 №UA100110/2019/178103 є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та суду не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA100100/2019/300125/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., а тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи: - копію договору про надання правової допомоги від 01.01.2017, додаткову угоду № 6 до договору про надання правових послуг № 010117, - додаткову угоду № 6 до договору про надання правових послуг № 010117, - рахунок-фактуру № 06/12 від 06.12.2019 на суму 6000,00 грн., - платіжне доручення № 2216 від 06.12.2019 на суму 6000,00 грн., - рахунок-фактуру № 07/04/20 від 07.04.2020 на суму 4000,00 грн., - платіжне доручення № 793 від 09.04.2020 на суму 4000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 07.04.2020 на суму 10000,00 грн., - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю,- ордер серії АА №063379 від 01.05.2017.

З наведеного вище слідує, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10000,00 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «Технокоплект» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100100/2019/300125/2 від 19.11.2019.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «Технокоплект» (ідентифікаційний код 24185151, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43337359, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8 А) судові витрати у розмірі 11 921 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась