Справа № 480/5300/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2021 року Справа № 480/5300/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5300/20 за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що до 14.05.2018 р. вона проходила службу в державній установі "Шосткинська виправна колонія (№66)", за час проходження якої мала бути забезпечена речовим майном за рахунок держави, однак її не було таким майном забезпечено. На підставі наказу державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" від 14.05.2018 р. № 59/ОС-18 її було звільнено з посади старшого сержанта внутрішньої служби, молодший інспектор відділу охорони, у зв`язку із скороченням штатів. При звільнені позивач отримала від установи довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в сумі 8539,39 грн. Зазначає, що Шосткинська виправна колонія (№66) реорганізована, тому з вимогою про проведення з нею кінцевого розрахунку та виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна вона звернулася до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, проте у її виплаті було відмовлено через відсутність коштів та бюджетних асигнувань для виплати такої компенсації. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, відповідно, з відповідача належить стягнути також і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, оскільки така виплата в день звільнення позивача зі служби не проведена. Просить позов задовольнити.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що є неналежним відповідачем у справі та не повинен відповідати за даним позовом. Так, позивач проходила службу та була звільнена зі служби в державній установі "Шосткинська виправна колонія (№66)" та ніколи не проходила службу в міжрегіональному управлінні. Відповідно, саме Шосткинська виправна колонія (№66) мала забезпечити її речовим майном або виплатити компенсацію за неотримані предмети речового майна. У свою чергу, Північно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції законодавчо прямо заборонено видавати предмети речового майна або виплачувати відповідну компенсацію особам, які не проходили службу або не працювали в міжрегіональному управлінні. Крім того, наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про перебування державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" в стані припинення не є власне припиненням юридичної особи. Станом на теперішній час запис про припинення юридичної особи ДУ "Шосткинська виправна колонія (№ 66)" в Реєстрі відсутній. Зазначає, що порушень чинного законодавства ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач проходила службу в державній установі "Шосткинська виправна колонія (№66)". Наказом державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" від 14.05.2018 р. № 59/ОС-18 відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Закону України "Про Національну поліцію" її було звільнено з посади старшого сержанта внутрішньої служби, молодший інспектор відділу охорони, у зв`язку із скороченням штатів (а.с.7).
Відповідно до довідки № 84 державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" сума грошової компенсації за належні до видачі позивачці предмети речового майна становить 8539,39 грн (а.с.8).
15.07.2020 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату на підставі довідки № 84 компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Листом від 31.07.2020 р. № С-361-20/1028-4.2-22/20 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність коштів для виплати компенсації за речове майно та бюджетних асигнувань на вказані цілі (а.с.9,11).
Суд вважає, що невиплата відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження служби речове майно та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
На підставі ст. 9 Закону відповідач у справі Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції є територіальним органом управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 11 Закону).
Установою виконання покарань в межах даної справи є державна установа "Шосткинська виправна колонія (№66)".
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. N 578 (далі Прядок).
Відповідно до п. 9 Порядку (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат), а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.
Видача предметів речового майна понад установлені норми, стороннім підприємствам, установам або організаціям чи особам, які не проходять службу чи не працюють у відповідному органі чи установі, забороняється (п. 10 Порядку).
У даному випадку позивач проходила службу в державній установі "Шосткинська виправна колонія (№66)" та була звільнена зі служби в даній установі виконання покарань. Отже, з огляду на норми п.п. 9, 10 Порядку саме ДУ "Шосткинська виправна колонія (№66)" має забезпечувати позивача речовим майном та виплачувати компенсацію за належні до видачі їй предмети речового майна при звільнені. Враховуючи, що позивач ніколи не проходила службу в Північно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, останнє не може відповідати за зобов`язаннями установи виконання покарань, з якої позивач була звільнена зі служби, зокрема, в частині виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
При цьому, що стосується твердження позивача про обов`язок Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виплатити їй грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, оскільки Шосткинська виправна колонія (№66) реорганізована, суд зазначає, що ані станом на день звернення до суду з позовом ані станом на день розгляду справи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" не міститься. У свою чергу, наявність в Реєстрі запису про перебування державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" в стані припинення не є тотожним юридичному факту державної реєстрації припинення юридичної особи.
Отже, державна установа "Шосткинська виправна колонія (№66)" не припинена, є юридичною особою, та з огляду на характер і зміст спірних правовідносин має своїм обов`язком під час звільнення із служби осіб рядового і начальницького складу, зокрема і позивача, за їх бажанням видавати речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачувати грошову компенсацію за нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Оскільки державна установа "Шосткинська виправна колонія (№66)" та Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції є окремими юридичними особами, створеними і зареєстрованими у встановленому законом порядку, то міжрегіональне управління не може відповідати за даним позовом.
З указаних підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що у спірних правовідносинах відсутні ознаки порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача, його дії відповідають критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах