Справа № 826/2626/18
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 826/2626/18

адміністративне провадження № К/9901/2923/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н. В.,

суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанцї адміністративну справу №826/2626/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів

третя особа: Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Кузьменко А. І.

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Сорочка Є. О., суддів Коротких А. Ю., Федотова І. В.,

У С Т А Н О В И В:

I. Суть спору

1. У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач - 1, Мін`юст України), Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач - 2, Держпродспоживслужба), третя особа - Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області (далі - третя особа, ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

1.1. визнати незаконним висновок Міністерства юстиції України про те, що ОСОБА_1 не має права обіймати посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», викладений у листах від 03 листопада 2017 року №11385/13/11-17 та від 15 січня 2018 року №552/13.2/ін-18;

1.2. визнати незаконною та такою, що не підлягає виконанню вимогу Міністерства юстиції України, викладену у листах від 03 листопада 2017 року №11385/13/11-17 та від 15 січня 2018 року №552/13.2/ін-18;

1.3. визнати повністю протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №101 від 19 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області;

1.4. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області з 20 лютого 2018 року;

1.5. стягнути на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, розраховану на день винесення судом рішення у справі;

1.6. допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за 1 місяць;

1.7. визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, які полягали у внесенні відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади»;

1.8. зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити із Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості про ОСОБА_1 .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заяви позивача від 06 квітня 2015 року у період його перебування на посаді заступника начальника Державної інспекції сільського господарства у Херсонській області відносно нього проведено перевірку, передбачену Законом України «Про очищення влади», та за результатами перевірки складено довідку від 09 жовтня 2015 року, відповідно до якої до ОСОБА_1 заборони, передбачені частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», не застосовуються.

2.1. Позивач зазначав, що Міністерство юстиції України не має повноважень щодо надання вказівок або інших розпоряджень в частині застосування органами, уповноваженими на проведення перевірок, приписів Закону України «Про очищення влади». Крім того, позивач уважає, що оскаржуваний наказ про звільнення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що він винесений в період перебування позивача на лікарняному.

2.2. Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також послався й на те, що при звільненні йому не було вручено ані копії наказу про його звільнення, ані трудової книжки, жодних повідомлень щодо дати та місця отримання вказаних документів він не отримував.

2.3. Позивач також не погоджувався з діями Міністерства юстиції України в частині внесення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», оскільки внесення таких відомостей без наявності заборон суперечить вимогам законодавства України.

3. Заперечуючи проти позовних вимог, Міністерство юстиції України посилалося на те, що ОСОБА_1 у період з 31 грудня 2013 року по 02 червня 2014 року перебував на посаді Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області та був звільнений у зв`язку з переведенням на іншу посаду, тобто, на думку відповідача - 1, до позивача застосовується заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

4. Відповідач-1 зазначив, що довідка, складена відносно ОСОБА_1 , про результати передвіки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та відповідно до якої до останнього не застосовуються заборони, передбачені частиною 3 та 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади», складена з грубим порушенням норм законодавства України, а тому є незаконною.

5. На думку відповідача-1, Міністерство юстиції України діяло в межах та спосіб, визначені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

6. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 послався на те, що оскільки ОСОБА_1 у період часу з 31 грудня 2013 року по 02 червня 2014 року займав посаду Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області та не був звільнений із займаної посади за власним бажанням, він підпадає під заборону, передбачену Законом України «Про очищення влади», а тому, на думку відповідача - 2, звільнення ОСОБА_1 з посади начальника головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області на підставі наказу від 19 лютого 2018 року №101-к та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовуються положення Закону України «Про очищення влади», є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

7. У письмових поясненнях проти позовної заяви третя особа послалася на обставини, аналогічні викладеним відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву, а також зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог та підтримує позицію Держпродспоживслужби України.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

8. На підставі Розпорядження Президента України від 26 грудня 2013 року №397/2013-рп ОСОБА_1 призначено на посаду Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області. До виконання обов`язків Голови райдержадміністрації ОСОБА_1 приступив з 31 грудня 2013 року.

9. Відповідно до Розпорядження Виконуючого обов`язки Президента України Турчинова О. від 05 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про що 02 червня 2014 року до трудової книжки останнього внесено відповідний запис про звільнення з займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в Державній інспекції сільського господарства в Херсонській області та у зв`язку з припиненням повноважень Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України).

10. З 03 червня 2014 року по 02 листопада 2014 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області.

11. У період з 03 листопада 2014 року по 30 грудня 2016 року позивач перебував на посаді начальника Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області.

12. У період перебування ОСОБА_1 на посаді начальника Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області, відносно нього проведена перевірка, передбачена Законом України «Про очищення влади».

13. За результатами проведеної перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», 09 жовтня 2015 року заступником начальника управління кадрового забезпечення, контролю, документообігу та звернень громадян - начальником відділу кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області Вінницькою Н. В. складено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», відповідно до якої уповноваженою особою направлялися запити про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення» щодо ОСОБА_1 , до Головного управління юстиції у місті Києві, Державної судової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України. Також у відповідності до вказаної довідки до ОСОБА_1 заборони, передбачені частиною 3 та 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади», не застосовуються.

14. Відповідно до відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 , останній з 27 березня 2017 року займав посаду начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області.

15. 16 лютого 2017 року на адресу Міністерства юстиції України надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_2 №23 від 13 лютого 2017 року, відповідно до якого останній просив надати інформацію стосовно того, чи підпадає ОСОБА_1 під очищення влади та заборону протягом десяти років обіймати посади в органах державної влади, у зв`язку з перебуванням останнього у період з 31 грудня 2013 року по 02 червня 2014 року на посаді Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області.

16. 03 листопада 2017 року Міністерство юстиції України направило на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів лист за №11385/13/11-17, відповідно до якого Міністерством юстиції України встановлено, що ОСОБА_1 не має права обіймати посаду начальника Головного управління Держпроспоживслужби в Херсонській області та, керуючись частиною першою статті 5 Закону України «Про очищення влади», просило виконати вимоги законодавства або надати Міністерству юстиції України аргументацію щодо підстав прийняття рішення про незастосування до ОСОБА_1 , який у період з 31 грудня 2013 року по 02 червня 2014 року обіймав посаду Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, визначеної частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

17. 15 січня 2018 року Міністерство юстиції України повторно звернулося до Держпродспоживслужби України з листом за вих. №552/13.2/ін.-18 за змістом аналогічним листу №11385/13/11-17 від 03 листопада 2017 року.

18. Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 19 лютого 2018 року №101-к ОСОБА_1 звільнено 20 лютого 2018 року з посади начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до пункту 8 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

19. При цьому, підставою для видачі оскаржуваного наказу, відповідачем - 2 у самому наказі зазначено лист Міністерства юстиції України від 15 січня 2018 року №552/13.2/ін-18.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їхнього ухвалення

20. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково:

20.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 19 лютого 2018 року №101-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області з 20 лютого 2018 року з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до пункту 8 частини першої статті 83 «Про державну службу» та пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

20.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Херсонській області з 20 лютого 2018 року.

20.3. Зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості про ОСОБА_1 .

20.4. Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2018 року по 29 травня 2018 року у розмірі 40 931 (сорок тисяч дев`ятсот тридцять одна) грн 88 коп.

20.5. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в Херсонській області та стягнення з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць.

20.6. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

21. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач обіймав відповідну посаду, починаючи з 31 грудня 2013 року, а не з 21 листопада 2013 року як це передбачено пунктом 5 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

22. Крм того, за висновками судів попередніх інстанцій, за пунктом 7-2 статті 36 КЗпП в порядку застосування частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» особу може бути звільнено з посади лише на підставі відповідного висновку (довідки) компетентного органу, який складений за результатами проведення перевірки достовірності вказаних особою у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

23. Можливості звільнення особи з у зв`язку із наявністю обставин, встановлених пунктом 5 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», в іншому порядку, ніж на підставі відповідного висновку перевірки, норми чинного законодавства не передбачають, оскільки Закон України «Про очищення влади» передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за частиною першою статті 3 цього Закону.

24. Суди попередніх інстанцій також зазначили, що нормами чинного законодавства не передбачено, що Міністерство юстиції України може надавати свою оцінку висновку люстраційної перевірки, за результатами чого повторно ставити перед компетентними органами питання застосування заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», відносно певної особи, яка вже проходила таку перевірку, за результатами якої відповідних заборон встановлено не було.

25. За висновками судів попередніх інстанцій, Законом України «Про очищення влади», а також постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» (далі - Постанова № 563) не передбачено, що лист Міністерства юстиції України із висловленою позицією відносно наявності заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», може бути для відповідного керівника підставою для звільнення особи.

ІV. Касаційне оскарження

26. 23 січня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано касаційну скаргу відповідача-1 на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.

27. У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог і постановити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

28. У касаційній скарзі представник відповідача-1 зазначає, що суди попередніх інстанцій дішли помилкового висновку щодо незастосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про ощищення влади», за критерієм встановленим пунктом 5 частини другої статті 3 цього Закону, оскільки частина друга статті 3 Закону передбачає обіймання посади у певний період, тобто у будь-яку кількість днів, будь-який строк у зазначений в частині другій статті 3 період.

29. Спростовуючи висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності повноважень у Міністерства юстиції України повторно перевіряти довідки, представник відповідача-1 послався на пункти 14, 15 Постанови № 563.

30. У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить розглядати справу за участі його представника.

31. 24 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано із Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи № 826/2626/18.

32. 18 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, в якому представник позивача спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

33. Відзив на касаційну скаргу містить клопотання про розгляд справи за участю представника позивача.

34. 11 березня 2019 року справа № 826/2626/18 надійшла до Верховного Суду.

35. 24 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2019 року № 810/0/78-19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

36. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н. В., суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

37. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закона, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

38. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

39. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

40. Частина перша статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VII (далі - Закон №1682 - VII): очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

41. Пункт 10 частини першої статті 2 Закону №1682 - VII: заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади.

42. Частина третя статті 1 Закону №1682 - VII: протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

43. Пункт 5 частини другої статті 3 Закону №1682 - VII: заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації.

44. Частина перша статті 5 Закону №1682-VII: органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

45. Частина четверта статті 5 Закону №1682-VII: організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

46. Частина п`ята статті 5 Закону №1682-VII: перевірці підлягають:

- достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

- достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

47. Частина сьома статті 5 Закону №1682-VII: керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає до відповідних районних, міських (міст обласного значення), районних у містах територіальних органів державної влади за місцем проживання особи, до компетенції яких належить проведення перевірки відповідних відомостей, визначених у пункті 1 частини п`ятої цієї статті, запити про перевірку відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до яких додаються копії заяви.

48. Частина дванадцята статті 5 Закону №1682-VII: у разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

49. Частина чотрнадцята статті 5 Закону №1682-VII: керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

50. Частина п`ятнадцята статті 5 Закону №1682-VII: усі матеріали перевірки, які надійшли до керівника органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, додаються до особової справи особи, стосовно якої проводилася перевірка.

51. Пункт 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1682 -: встановити, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

- звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

- інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

52. Абзаци перший та другий пункту 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №563 (далі - Порядок №563, редакція на момент проведення перевірки у відношенні позивача): відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону:

1) заборони, яка застосовується до осіб, що обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 р. по 22 лютого 2014 р. та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської держадміністрацій, їх перших заступників, заступників, голови райдержадміністрації, районної в м. Києві держадміністрації.

53. Пункт 15 Порядку № 563: у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніше ніж на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення такої особи і в той самий день надсилає його копію до Мін`юсту в паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) разом з відомостями про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, серія та номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, місце роботи, посада на час застосування положення Закону, інформація про критерій, на підставі якого застосовано заборону), в паперовій та електронній формі (у форматі Microsoft Word), які протягом трьох днів з дня їх надходження вносяться до Реєстру.

54. Пункт 17 Порядку №563: керівник органу не пізніш як на третій день після надходження заяви щодо незастосування до особи, яка підлягає перевірці, заборон, передбачених частинами третьою або четвертою статті 1 Закону, одночасно надсилає органам, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону, перелік яких затверджений Кабінетом Міністрів України (далі - органи перевірки), відповідно до компетенції запити про проведення перевірки за формою згідно з додатком 3 щодо особи, яка підлягає перевірці, до яких додаються засвідчені копії сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації, а також документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України)..

55. Пункт 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України: трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

56. Пункт 8 частини першої статті 83 «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII : державна служба припиняється у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

VІ. Позиція Верховного Суду

57. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

58. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

59. Суд зазначає, що у контексті частини другої статті 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

60. При цьому ця ж норма визначає, що очищення влади (люстрація) ґрунтується на принципі індивідуальної відповідальності.

61. Звільнення ж ОСОБА_1 відбулося виключно з тих підстав, що він в період з 31 грудня 2013 року по 02 червня 2014 року займав посаду Голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області та не був звільнений із займаної посади за власним бажанням, які підпадає під дію статті 3 Закону №1682-VII, що визначає критерії здійснення очищення влади (люстрації).

62. Частинами першою-третьою статті 8 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача дот суду з цим позовом) передбачалось, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

63. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

64. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

65. Парламентська Асамблея Ради Європи у Керівних принципах для забезпечення відповідності законів про люстрацію та аналогічних адміністративних заходів вимогам держави, заснованої на принципі верховенства права зауважила таке: "Щоб відповідати вимогам держави, заснованої на принципі верховенства права, закони про люстрацію повинні відповідати певним вимогам. Насамперед, люстрація повинна бути спрямована на загрози основоположним правам людини і процесу демократизації; помста ніколи не може бути метою таких законів, також не допускається політичне або соціальне зловживання результатами люстраційного процесу. Мета люстрації полягає не в покаранні тих осіб, які вважаються винними, - що є завданням прокурорів, які використовують кримінальне законодавство, - а в захисті новоствореної демократії.

65.1. Люстрація має здійснюватися спеціально створеною незалежною комісією шанованих суспільством громадян, запропонованих главою держави та затверджених парламентом;

65.2. Люстрація може бути застосована тільки для усунення або суттєвого зменшення загрози, яку становить суб`єкт люстрації, створенню вільної демократії, зокрема шляхом використання конкретної посади, яку обіймає цей суб`єкт, для порушення прав людини або блокування демократичних процесів;

65.3. Люстрація не може бути використана для покарання, відплати або помсти; покарання може накладатися тільки за минулу злочинну діяльність на підставі чинного Кримінального кодексу України та відповідно до усіх процедур і гарантій кримінального переслідування;

65.4. Люстрація повинна обмежуватися посадами, щодо яких є всі підстави вважати, що суб`єкти, які їх обіймають, становитимуть значну небезпеку для прав людини і демократії, тобто посади державної служби, які передбачають значну відповідальність за визначення або виконання державної політики та заходів, що стосуються внутрішньої безпеки або щодо посад державної служби, які передбачають надання наказу та/або вчинення порушення прав людини, таких як правоохоронні органи, служба безпеки і розвідки, судові органи та прокуратура <…>

66. Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) на 101 Пленарній сесії схвалила проміжний висновок щодо Закону "Про очищення влади", згідно з яким:

66.1. Застосування люстраційних заходів до періоду правління радянської комуністичної влади через стільки років після закінчення цього режиму та набрання чинності демократичної конституції в Україні потребують переконливих причин для виправдання наявності конкретної загрози, яку колишні комуністи наразі становлять для демократії; Комісія вважає, що важко виправдати таку пізню люстрацію.

66.2. Застосування люстраційних заходів щодо недавнього періоду, упродовж якого пан Янукович був Президентом України, зрештою поставить під сумнів реальне функціонування положень Конституції та законодавства України, як демократичної держави, заснованої на принципі верховенства права.

66.3. Закон України "Про очищення влади" містить кілька серйозних недоліків і потребує перегляду принаймні таких положень:

66.4. Люстрація повинна стосуватися тільки посад, які дійсно можуть становити значну загрозу для прав людини та демократії; перелік посад, які підлягають люстрації, має бути переглянутий.

66.5. Вина має бути доведена у кожному конкретному випадку та не може припускатися на підставі лише приналежності до категорії органів державної влади; критерії для люстрації мають бути переглянуті;

66.6. Відповідальність за проведення процесу люстрації повинна бути знята з Міністерства юстиції України та покладена на спеціально створену незалежну комісію за активної участі громадянського суспільства.

66.7. Процедура люстрації повинна поважати гарантії справедливого судового розгляду (право на захисника, рівність сторін, право бути вислуханим особисто); судове провадження має призупиняти адміністративне рішення щодо люстрації до ухвалення остаточного рішення; Закон України "Про очищення влади" має прямо передбачати ці гарантії.

66.8. Люстрація суддів повинна регулюватися лише одним законом, а не законами, які дублюються, та здійснюватися лише з повним урахуванням конституційних положень, що гарантують їхню незалежність, і тільки Вища рада юстиції має нести відповідальність за будь-яке звільнення судді.

66.9. Відомості про осіб, що підлягають люстраційним заходам, мають оприлюднюватися тільки після ухвалення остаточного рішення суду.

67. За змістом статті 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ).

68. Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

69. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

70. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

71. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

72. За сталою практикою ЄСПЛ поняття приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. пункт 25 "C. проти Бельгії" від 7 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. пункт 61 рішення Суду у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття "приватне життя" не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. пункт 29 рішення Суду у справі "Niemietz проти Німеччини" від 16 грудня 1992 року. Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (див. пункт 47 рішення Суду у справі "Sidabras and Dћiautas проти Латвії" (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004) і пункти 22-25 рішення Суду у справі "Bigaeva проти Греції" від 28 травня 2009 року (справа 26713/05)). Окрім того, було встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. пункти 43-48 рішення у справі "Ozpinar проти Туреччини" від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04)). З рештою, у статті 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (див. пункт 35 рішення у справі "Pfeifer проти Австрії" від 15 листопада 2007 року (справа № 12556/03) та пункти 63, 64 рішення у справі "A. проти Норвегії" від 9 квітня 2009 року (справа № 28070/06), пункт 165 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11)).

73. Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та пункт 52 рішення у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року).

74. У пунктах 294-300 рішення у справі "Полях та інші проти України" (Case of Polyakh and others v. Ukraine) (заяви № 58812/15 та 4 інші, 17 жовтня 2019 року), досліджуючи питання щодо пропорційності звільнення заявників із посад через обіймання певних посад на підставі Закону України "Про очищення влади", ЄСПЛ зауважив на такому:

74.1. "Суд зазначає, що застосування до заявників передбачених Законом "Про очищення влади" заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан Янукович був Президентом України. Подальші твердження про проступки третього заявника не змінюють цього факту (див. пункт 305).

74.2. <…> застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан Янукович обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

74.3. <…> у статті 1 Закону серед принципів, які мають керувати процесом очищення, наведено "презумпцію невинуватості" та "індивідуальну відповідальність". На думку Суду, це свідчить про певну неузгодженість між проголошеними цілями Закону та фактично оприлюдненими ним правилами <…>

74.4. Крім того, ЄСПЛ не переконаний, що законодавчий механізм був достатньо вузько розробленим для вирішення "нагальної суспільної потреби", яку мав би переслідувати Закон "Про очищення влади". У зв`язку з цим слід зазначити, що законодавчий механізм був набагато ширшим та універсальнішим, аніж розроблений, наприклад, Польщею (див. згадане рішення у справі "Матиєк проти Польщі" (Matyjek v. Poland), пункти 27 - 29) або Латвією (див. згадане рішення у справі "Жданока проти Латвії" (Ћdanoka v. Latvia), пункти 57 і 126), сфера застосування яких обмежувалася особами, які відіграли активну роль у діяльності колишньої влади, яка не була демократичною.

74.5. <…> передбачені Законом "Про очищення влади" заходи могли бути застосовані навіть до державного службовця, призначеного на його посаду задовго до того, як пан Янукович став Президентом України, лише на тій підставі, що він не пішов зі своєї посади протягом року після приходу до влади пана Януковича.

74.6. Іншими словами, причиною застосування обмежувальних заходів, передбачених Законом "Про очищення влади", є прихід до влади пана Януковича (див. пункт 7), а не будь-яка подія, що підірвала демократичний конституційний лад, яка могла статися під час його правління та до якої могла бути причетна відповідна посадова особа. ЄСПЛ уважає, що обмежувальні заходи такої суворості не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави.

74.7. У підсумку ЄСПЛ дійшов висновку про те, що не було доведено, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві. Отже, було порушено статтю 8 Конвенції щодо всіх заявників (пункти 323, 324 вказаного рішення).

75. Із вищенаведеного висновується таке.

76. Застосування до осіб заборон, передбачених частиною третьою статті Закону України "Про очищення влади", може здійснюватися виключно крізь призму приписів частини другої статті 1 цього Закону, тобто з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, та з урахуванням відповідних принципів, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності.

77. Тобто, має бути доведено, що відповідна особа причетна до дій, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , чи таких, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини тощо.

78. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17 червня 2020 року у справі №826/1137/16, від 12 серпня 2020 року у справі №826/17778/14, від 25 листопада 2020 року в справі № 826/25523/15 та ін.

79. Натомість у справі, що розглядається, позивача було звільнено виключно через обіймання ним певних посад.

80. Під час розгляду цієї справи в судах першої й апеляційної інстанцій відповідачі не наводили жодних інших аргументів.

81. Отже, за встановлених обставин справи застосування до позивача заборон, передбачених положеннями Закону України "Про очищення влади", не може вважатись ані пропорційним, ані необхідним у демократичному суспільстві, та створює передумови для порушення з боку України міжнародних зобов`язань за статтею 8 Конвенції.

82. Таким чином, звільнення позивача та інші спірні дії відповідача є протиправними.

83. З огляду на вищенаведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для скасування спірного у цій справі наказу про звільнення позивача та поновлення останнього на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав порушення відповідачами процедури його звільнення.

84. Колегія суддів зазначає, що недоведеність відповідачами належності позивача до кола осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини виключає можливість застосування до позивача заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади", незалежно від періоду перебування такої особи на посаді.

85. Верховний Суд зазначає, що скаржником в касаційній скарзі не оскаржувався зроблений судами попередніх інстанцій розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що стягнута на користь позивача, тому судові рішення в цій частині судом касаційної інстанції не переглядались.

86. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

87. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІІ. Судові витрати

88. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в справі № 826/2626/18 залишити без змін.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді О. В. Кашпур

С. А. Уханенко