Справа № 160/15591/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. , розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -
24 листопада 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач, просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж роботи з 01.07.1980 року по 19.05.2011 рік та призначити пенсію за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 03.08.2020 року, тобто з дня подання заяви про її призначення, що передбачено ч.1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві зазначено наступне. 03.08.2020 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи, встановленого законом. Позивач категорично не погоджується з таким рішенням відповідача, зазначає, що має загальний трудовий стаж 30 років 10 місяців, який підтверджений записами в трудовій книжці та трудовій книжці колгоспника. Вважає рішення відповідача незаконним та прийняти з порушення норм пенсійного законодавства та таким, що порушує її право на отримання пенсії за віком. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача та витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Частиною 1статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).
Згідно зі статтею 258 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.08.2020 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви позивачкою було надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення пенсії за віком №1294; паспорт НОМЕР_2 ; трудову книжку НОМЕР_3 ; трудової книжку колгоспника № НОМЕР_4 ; диплом № НОМЕР_5 від 18.11.1985; диплом НОМЕР_6 ; архівні довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2020 року № 78 від 30.07.2020 року та № 76 від 29.07.2020 року; довідку СПОВ про заробітну плату; свідоцтво про народження дітей НОМЕР_7 та НОМЕР_8 ; свідоцтво про шлюб НОМЕР_9 ; довідку про реорганізацію КСП ім. Дзержинського № 287 від 29.07.2020; заяву про виплату пенсії на банк.
В обґрунтування означеної відповіді Пенсійним фондом зазначено наступне. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років. Загальний стаж роботи позивачки становить 21 рік 02 місяці 09 днів при необхідному 27 років. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи в колгоспі з 01.04.1993 року по 30.04.1996 року, так як відсутні відомості про відпрацьовані дні.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинної на момент виникнення спірних відносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується з положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи до 01.01.2004 року - є трудова книжка.
Згідно із записами в трудової книжки НОМЕР_3 , виданій 30.04.1996 року, ОСОБА_1 працювала у період:
з 01.05.1996 - техпрацівником Коломийцівської сільської бібліотеки-філіалу Покровської ЦБС (запис № 1);
з 09.08.1996 по 30.04.2010 - бібліотекарем 2 категорії Коломийцівської сільської бібліотеки Покровської ЦБС (записи №№ 2-3);
з 01.05.2010 по 19.05.2011 - бібліотекарем 2 категорії Олександрівської сільської ради (записи №№4-5).
Згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 позивач працювала:
у 1980 році зоотехніком, кількість виходів на роботу 138 при встановленому мінімумі трудоднів 138;
у 1981 році зоотехніком, кількість виходів на роботу 59,5 при встановленому мінімумі трудоднів 250. Декретна відпустка, наказ № 20 від 19.06.1981 року;
у 1982 році перебувала в декретній відпустці;
у 1983 році диспетчером, кількість виходів на роботу 265 при встановленому мінімумі трудоднів 245;
у 1984 році перебувала в декретній відпустці, наказ № 15 від 19.12.1983 року;
у 1985 році будівельником, кількість виходів на роботу 297,5 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1986 році будівельником, кількість виходів на роботу 275,5 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1987 році будівельником, кількість виходів на роботу 283 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1988 році будівельником, кількість виходів на роботу 271 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1989 році будівельником, кількість виходів на роботу 281 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1990 році завхозом в дитсадку, кількість виходів на роботу 305 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1991 році завхозом, кількість виходів на роботу 280 при встановленому мінімумі трудоднів 190;
у 1992 році завхозом, кількість виходів на роботу 275 при встановленому мінімумі трудоднів 245;
у 1993 році завхозом, кількість виходів на роботу 170 при встановленому мінімумі трудоднів 170.
З 1994 року по 1996 рік перебувала в відпустці по догляду за престарілим по довідці ЦРБ від 02.09.1993 року (протокол № 8 від 13.09.1993 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
За приписами ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника та архівних довідок, позивач була членом колгоспу ім. Дзержинського (реорганізовано в 1993 році в Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Дзержинського, з 01.04.2000 року реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія») з 01.07.1980 року по 15.06.1996 року.
Згідно записів трудової книжки колгоспника в 1980,1983, та з 1985 по 1993 роки позивач виконувала річний мінімум трудової участі в коллективному господарстві, а отже зазначені періоди беззаперечно, підляглягають зарахуванню до загального трудового стажу позивача.
Згідно наказу № 20 від 19.06.1981 року та повністю 1982 рік та наказу № 15 від 19.12.1983 року та весь 1984 рік позивач перебувала в декретній відпустці.
Частиною третьою статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми, встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального стажу роботи.
Щодо на зарахування відповідачем до страхового стажу позивачки періоду догляду за престарілим з 1994 року по 1996 рік по довідці ЦРБ від 02.09.1993 року, суд зазначає наступне.
Згідно із вимогами п. ж, ч. 1, ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 - XII від 05.11.1991 року, право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до п. «є» ч. 3, ст. 56 цього закону, до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі:
- акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних Рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.
- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) це може бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи (копії документів додаються).
- віку (для престарілих і дітей-інвалідів) це свідоцтво про народження або паспорт (копії свідоцтва про народження та паспорта додаються).
Судом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії не надано відповідачу жодних документів, які б підтверджували час догляду за пенсіонером, що потребує стороннього догляду. Будь яких доказів на підтвердження цього не надано позивачем і до суду.
Між тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до п.1.6, п. 1.7 Порядку №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем будь яких повідомлень на адресу позивача щодо надання додаткових документів для призначення пенсії, а саме, для підтвердження часу здійснення догляду за пенсіонером, що потребує стороннього догляду у спірний період з 01.04.1993 по 30.04.1996 року, не направлялось, що свідчить про недотримання відповідачем вимог статті 45 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 та протиправність винесеного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до загального стажу період роботи з 01.07.1980 року по 19.05.2011 рік та призначити пенсію за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 03.08.2020 року, тобто з дня подання заяви про її призначення, що передбачено ч.1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд вважає, що вони підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Записами трудової книжки НОМЕР_3 підтверджено, що позивачка працювала:
- з 01.05.1996 - техпрацівником Коломийцівської сільської бібліотеки-філіалу Покровської ЦБС (запис № 1);
- з 09.08.1996 по 30.04.2010 - бібліотекарем 2 категорії Коломийцівської сільської бібліотеки Покровської ЦБС (записи №№ 2-3);
- з 01.05.2010 по 19.05.2011 - бібліотекарем 2 категорії Олександрівської сільської ради (записи №№4-5).
З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, зарахуванню до загального трудового стажу позивачки підлягають періоди роботи з 01.07.1980 року по 1993 рік включно, згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 ; з 01.05.1996 року по 30.04.2010 та з 01.05.2010 по 19.05.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 .
При цьому, суд враховує, що відповідачем не заперечується факт наявності у позивачки загального стажу для призначення пенсії - 21 рік 02 місяці 09 днів при необхідному 27 років. Не зараховано пенсійним органом до загального страхового стажу лише період роботи в колгоспі з 01.04.1993 року по 30.04.1996 року, з приводу чого і виник даний спір.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Тобто, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України)
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а належним способом захисту прав позивачки є - зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.08.2020 року з прийняттям рішення за результатами їх розгляду.
Доводи відповідача щодо відсутності документального підтвердження періодів роботи позивачки в колгоспі з 01.04.1993 по 30.04.1996 року судом до уваги не приймаються, оскільки з наданих до пенсійного органу документів (трудова книжка колгоспника) вбачається, що вказані періоди можуть бути зараховані до загального стажу за наявності надання додаткових документів заявником у відповідності до процедури, встановленої Порядком 22-1.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ч. 3 ст. 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1980 року по 1993 рік включно, згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 ; з 01.05.1996 року по 30.04.2010 та з 01.05.2010 по 19.05.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.08.2020 року та прийняти рішення за результатами їх розгляду з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева