Справа № 161/13699/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 161/13699/20 пров. № А/857/1682/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року, ухвалене суддею Івасютою Л.В. у м. Луцьку о 14 год. 03 хв. у справі № 161/13699/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови в праві про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому з уточненням позовних вимог просить суд визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення № 613-ДК/0100/По/08/01-20 від 17.08.2020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.08.2020 року відповідач виніс постанову № 613-ДК/0100/По/08/01-20 у справі про адміністративне правопорушення № 613-ДК/0116/П/04/01-20, на підставі якої визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідач у вину позивачці ставить те, що позивачка використовує частину центрального пляжу озера Світязь орієнтовною площею 0,005 га. без правовстановлюючих документів, що свідчить про факт самовільного заняття земельної ділянки.

Однак, позивачка зазначає, що необхідність мати правовстановлюючі документи на земельну ділянку не стосується випадків розміщення на ній тимчасових споруд. Підставою для розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.11.2011 року № 244, є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

На підтвердження вимог адміністративного позову позивачка надала паспорт прив`язки тимчасової споруди та угоду між Шацьким національним природним парком про використання рекреаційних ресурсів на загальній площі 0,25 га в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції).

Таким чином позивач вважає, що відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення № 613-ДК/0100/По/08/01-20 від 17.08.2020 року без правових підстав.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області Бернацького Андрія Сергійовича від 17.08.2020 року № 613-ДК/0100/По/08/01-20 у справі про адміністративне правопорушення № 613-ДК/0116/П/04/01-20 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та з мотивувальної частини рішення виключити посилання суду на встановлення ним факту порушення ОСОБА_1 земельного законодавства та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, як на правову підставу визнання оскарженої постанови протиправною.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції за наслідками розгляду адміністративного позову, не вправі був давати оцінку законності розміщення ОСОБА_1 тимчасової споруди на земельній ділянці орієнтовною площею 0,005 га. в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції), оскільки, і суд, і відповідач визнали, що діяння позивачки підлягає кваліфікації на наявність ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Отже, лише в рамках провадження справи за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, на думку позивачки, підлягають дослідженню законність користування позивачкою частиною земельної ділянки природно-заповідного фонду орієнтовною площею 0,005 га. в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 13 серпня 2020 року державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області Бернацький А.С., склав протокол про адміністративне правопорушення № 613-ДК/0116/П/04/01-20, у якому зафіксував використання ОСОБА_1 частини земельної ділянки центрального пляжу (від бази ФМІ ім. Б.В.Карпенка до метеостанції) озера Світязь орієнтовною площею 0,005 га. без правовстановлюючих документів. Ця обставина свідчить про факт самовільного зайняття частини земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України.

Відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пунктами б частини першої статті 211 Земельного кодексу України.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 613-ДК/0116/П/04/01-20 від 13.08.2020 року відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення № 613-ДК/0100/По/08/01-20 від 17.08.2020 року та притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу 340 грн.

Постановою державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області Щербика С.М. від 30 жовтня 2020 року № 613-ДК/0121/ПО/08/01-20, справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрито. Матеріали передано до Головного управління Національної поліції у Волинській області, оскільки в діях ОСОБА_1 є ознаки злочину, відповідальність за який передбачена частиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка без правовстановлюючих документів використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,005 га. в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції). Однак, зважаючи на те, що вказані дії позивачки тягнуть за собою кримінальну відповідальність, суд першої інстанції визнав протиправною постанову про накладення на позивачку адміністративного стягнення.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 53-1 КУпАП визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Натомість частиною 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок особливо цінних земель (незалежно від розміру заподіяної шкоди).

Відповідач ставить у вину позивачці самовільне зайняття земельної ділянки в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції).

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 150 Земельного Кодексу України до особливо цінних земель належать також землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Апеляційний суд встановив те, що озеро Світязь розташоване на території Шацького національного природного парку.

Отже, дії позивачки підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що згідно із статтею 2 Кримінально-процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, лише в рамках кримінального провадження встановлюється подія кримінального правопорушення та винність особи.

Зважаючи на те, що діяння позивачки щодо використання земельної ділянки орієнтовною площею 0,005 га. в межах берегової лінії озера Світязь (від бази ФМІ ім. Б.В. Карпенка до метеостанції) підлягають оцінці в рамках кримінального провадження, суд першої інстанції не вправі був давати оцінку діям позивачки за наслідками розгляду адміністративної справи.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року, на думку апеляційного суду, необхідно залишити без змін, оскільки суд вірно застосував норми матеріального та процесуального права і правильно вирішив справу.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року у справі № 161/13699/20 змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову викладених у цій постанові.

В решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року у справі № 161/13699/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 23.02.2021 року