Справа № 640/14915/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року м. Київ № 640/14915/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного без повідомлення сторін (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач, Департамент патрульної поліції), у якій просить:

визнати протиправними та скасувати накази Департаменту патрульної поліції від 05.07.2019 № 495 о/с «Про особовий склад» та від 03.06.2019 № 408 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції з 06.07.2019;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.07.2019 по день винесення судом рішення про поновлення на службі в поліції включно;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та стягнення середнього грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 05.07.2019 № 495 о/с «Про особовий склад» позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Як вказує позивач, підставою для його звільнення став наказ Департаменту патрульної поліції від 03.06.2019 № 408 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Позивач не погоджується із своїм звільненням, вважає його протиправним, оскільки не вчиняв дисциплінарного проступку, за який передбачено такий вид дисциплінарної відповідальності, як звільнення, а службове розслідування, висновки якого стали підставою для звільнення позивача, проведено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України".

За таких обставин позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся із позовом до суду.

Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/14915/19, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

02 вересня 2019 року судом отримано від відповідача належним чином завірені копії особової справи ОСОБА_1 та матеріалів службового розслідування, результати якого стали підставою для звільнення позивача.

Також відповідачем 05.09.2019 подано відзив, у якому позовні вимоги не визнаються з наступних підстав. У ході службового розслідування, призначеного наказом Департаменту патрульної поліції від 05.03.2019 № 411, було встановлено факти порушення позивачем службової дисципліни. Під час санкціонованого обшуку, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000860 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, до якого може бути причетний позивач, виявлено заповнені адміністративні протоколи та постанови, які він не здав до відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у м. Києві. Більше того, деякі адміністративні матеріали, що були надані Позивачу в службове користування, були виявлені під час обшуку проживання іншої особи. Зазначене свідчить про безвідповідальне ставлення позивача до виконання службових обов`язків, оскільки за вказаними матеріалами не притягнуто осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, до відповідальності, відомості про притягнення їх до адміністративної відповідальності не внесені до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач спав під час несення служби, що є грубим порушенням службової дисципліни.

На думку відповідача, вказані дії позивача є несумісними зі статусом поліцейського, відтак перешкоджають його подальшому проходженню служби в поліції.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

22 жовтня 2019 року судом отримано від позивача відповідь на відзив, у якому останній вказує на те, що відзив не містить будь-якої інформації, яка б спростувала аргументи, наведені в позові, і фактично є цитуванням висновків документів, правомірність яких оспорюється позивачем.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

06.03.2019 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення надійшов рапорт в.о. старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Погорілої І.Г., у якому, крім іншого, вказано про те, що слідчим управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове слідство по кримінальному провадженню № 0000869, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, за фактом систематичного отримання неправомірної вигоди працівниками роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, лейтенантом поліції ОСОБА_3 та рядовим поліції ОСОБА_1 , які, будучи працівниками правоохоронного органу, під час здійснення чергування на території Печерського району м. Києва, всупереч інтересам служби, систематично отримували неправомірну вигоду від осіб, зокрема водіїв, за непритягнення останніх до адміністративної відповідальності або ж за невжиття законних заходів реагування при вчиненні ними адміністративного правопорушення.

По даному факту наказом Департаменту патрульної поліції від 05.03.2019 № 411 призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 03.05.2019, в якому встановлено, що ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок.

Зокрема, у висновку зазначено, що під час службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 безвідповідально ставиться до адміністративних матеріалів, оскільки за адресою його проживання під час обшуку виявлено заповнені адміністративні протоколи та постанови, які він не здав до відділу адміністративної практики УПП у м. Києві ДПП. Також деякі адміністративні матеріали, які були надані ОСОБА_1 в службове користування, були виявлені заповненими під час обшуку за адресою проживання ОСОБА_2 .

За місцем проживання ОСОБА_1 також виявлено та вилучено суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору з фольгою та спеціальним папером для самокруток.

Крім того, у висновку зазначено, що ОСОБА_1 під час службового розслідування вчинив дисциплінарний проступок - сон під час несення служби.

Зазначене свідчить про безвідповідальне ставлення ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків, зазначені дії є несумісними із статусом поліцейського, відтак перешкоджають ОСОБА_1 подальшому проходженню служби в поліції.

За таких обставин, в ході проведення службового розслідування Департаментом патрульної поліції встановлено порушення ОСОБА_1 Правил етичної поведінки поліцейських та допущення поведінки, яка підриває авторитет поліцейського, органів Національної поліції України , порушення п. 1, 10, 11, п. 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом НПУ ДПП від 05.01.2016 № 4/11, п. 4 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, п. 1-3, 6, 10-11, 13 частини третьої статті 1, п. 8 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 12, п. 1, 2 частини першої ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Відтак, наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України № 408 від 03.06.2019 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні ОСОБА_1 Правил етичної поведінки поліцейських та допущення поведінки, яка підриває авторитет поліцейського, органів Національної поліції України , порушення п. 1, 10, 11, п. 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом НПУ ДПП від 05.01.2016 № 4/11, п. 4 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, п. 1-3, 6, 10-11, 13 частини третьої статті 1, п. 8 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 12, п. 1, 2 частини першої ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» до поліцейського роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

У подальшому, з метою реалізації даного дисциплінарного стягнення, наказом № 495 о/с від 05.07.2019 капрала поліції ОСОБА_1 поліцейського роти № 3 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частину 1 статті 77.

Не погоджуючись з даними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятих відповідачем рішень про коригування митної вартості товару, суд враховує наступні приписи діючого законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України; Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 580-VIII); Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут); Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону № 580-VIII регламентовано, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

За приписами частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту визначає поняття «службова дисципліна» як отримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктами 6, 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

9) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

За приписами статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту. Так, зокрема із положень цієї статті, випливає, що за результатами службового розслідування складається висновок, у якому зазначаються: дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Надаючи оцінку правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, яка втілилась у відповідному наказі, суд вказує, що підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Оцінюючи склад проступку, вчинення якого поставлено у вину позивачу, суд зазначає, що згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Отже, оцінюючи обставини, викладені у висновку службового розслідування, матеріали службового розслідування та процитовані вище норми, суд не може не погодитись з позицію відповідача щодо наявності вчиненого позивачем порушення, а саме, як службової дисципліни так і присяги поліцейського, адже факт систематичного отримання неправомірної вигоди від водіїв транспортних засобів за непритягнення останніх до адміністративної відповідальності , що підтверджується виявленими під час обшуку адміністративними протоколами та постановами про притягнення до адміністративної відповідальності, які не були передані позивачем для подальшого опрацювання з метою притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності вже свідчить про порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту, тобто скоєно вчинок, що дискредитує звання поліцейського Національної поліції України.

Крім того, вилучення під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 подрібненої речовини рослинного погодження зеленого кольору свідчить про поведінку останнього, що дискредитує звання поліцейського Національної поліції України.

Слід зазначити, що дискредитацією є позбавлення довіри до когось, підривання авторитету, приниження гідності певної особи і т. ін. Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Окремо суд також звертає увагу й на зміст присяги позивача, копія якої міститься в матеріалах адміністративної справи, відповідно до якої ОСОБА_1 присягав дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя… та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

За наведених обставин суд доходить висновку по наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_1 звільнено зі служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі власних повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а відтак, підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів відсутні.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, суд зазначає, що вони є похідними від першої позовної вимоги. Відтак, за відсутності підстав для скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, звільнення - відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень поновлювати позивача на роботі та стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції позивача, покладеної в основу позовних вимог, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

За правилами ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч.1, 2 ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню лише при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. Оскільки позов задоволенню не підлягає, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київі, вул. Федора Ернста, 3, код в ) про визнання протиправними та скасування наказів Департаменту патрульної поліції від 05.07.2019 № 495 о/с «Про особовий склад» та від 03.06.2019 № 408 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині, що стосується ОСОБА_1 ; поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції з 06.07.2019; стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.07.2019 по день винесення судом рішення про поновлення на службі в поліції.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда