Справа № 360/5049/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5049/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участю секретаря судового засідання: Печегіної Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі також - відповідач, ГУНП в Луганській області), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у не нарахуванні та не виплаті винагороди за період участі в антитерористичній операції у відповідності до Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 у відповідності до Закону України від 02.07.2015 № 580- VIII «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій , постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач проходив службу в Національній поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Луганській області. Відповідно до наказу від 11.08.2020 № 923 о/с позивача було звільнено з вище вказаної посади у зв`язку з скороченням штатів з 15.08.2020.

В період з 11.06.2014 по 24.05.2016, з 03.01.2017 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 31.05.2019, з 01.07.2019 по 31.07.2019, з 01.09.2019 по 15.08.2020 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області.

Отже, позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, однак винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за період позивачу не виплачувалась.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати вказаної винагороди у період з 07.11.2015 по 20.01.2016 неправомірною.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.02.2021, від відповідача витребувані письмові докази (арк. спр. 23-24).

Ухвалою суду від 03.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 24.02.2021 (арк. спр. 60).

Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Луганській області позовні вимоги не визнав з таких підстав.

Спірні правовідносини регламентуються постановою КМУ від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведенні антитерористичних операцій» (далі по тексту - постанова КМУ від 31.01.201 № 24).

На виконання пункту 4 вказаної постанови (у якому зазначено - Міністерство оборони разом з іншими заінтересованими державними органами затвердити двотижневий строк порядок та умови виплати винагород згідно з додатками 1 і 2, а також порядок підтвердження виконання завдань, визначених додатком 2 був виданий наказ МОУ від 02.02.2015 № 49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», яким затверджений Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі по тексту - Порядок від 02.02.2015 № 49).

Частиною першою статті 13 Закону України від 20.03.2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (далі по тексту - Закон України № 638-ІV від 20.03.2003 в редакції, чинній до 28.12.2015) передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України № 638-ІV від 20.03.2003 за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфер цивільного захисту, Управління державної охорони України.

У свою чергу у частини третій статті 12 Закону України № 638-ІV від 20.03.2003 зазначено, що керівник оперативного штабу визначає межі району проведення антитерористичної операції, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення, а в разі потреби за наявності передбачених законом підстав вносить на розгляд Ради національної безпеки і оборони України пропозиції щодо введення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Як вбачається із системного аналізу статей 12-13 Закону України № 638-ІV від 20.03.2003, законодавець чітко розмежовує поняття «залучення сил і засобів до проведення антитерористичної операції» та «використання сил і засобів, що залучаються до проведення антитерористичної операції».

У свою чергу зазначають, що згідно з пунктом 1 додатку № 1 до постанови КМУ від 31.01.2015 № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

За приписами пункту 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу антитерористичної операції).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у пункті 1 додатку № 1 постанови КМУ від 31.01.2015 № 24.

Так, відповідно до пункту 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, у разі одночасного дотримання таких умов: залучення до проведення антитерористичної операції (перша умова), перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу антитерористичної операції (крім військовослужбовців військових прокуратур т і розвідувальних органів України) (друга умова), перебувають у районі проведення антитерористичної операції (третя умова).

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період.

З метою витребування зазначених відомостей ВПЗ ГУНП в Луганській області було здійснено відповідний запит (лист від 18.01.2020 № 57/111/28-2021), з відповіді вбачається, що інформація щодо виконання ОСОБА_1 завдань керівництва штабу антитерористичної операції в період з 07.11.2015 по 20.01.2016 відсутня, будь-які докази (документи) та обґрунтовані пояснення, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 20.01.2016 виконував завдання керівництва штабу антитерористичної операції, також відсутні (лист УПД ГУНП в Луганській області від 20.01.2021 № 177/111/21-2021).

Позивач повинен виконувати завдання саме керівництва штабу антитерористичної операції, а не свого роботодавця (ГУНП в Луганській області).

Ці завдання керівництва штабу антитерористичної операції повинні відповідати визначенню антитерористичної операції, наданому у статті 1 Закону України № 638-ІV від 20.03.2003: антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою КМУ від 31.01.2015 № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

Як на докази підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні і антитерористичної операції позивач посилається на довідку ГУНП в Луганській області № 2777/111/19-2020 від 10.08.2020.

Зазначена довідка, видана УКЗ ГУНП в Луганській області, не свідчить жодним чином про безпосередню участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 . Вказана довідка була видана з метою визначення періодів служби, які підлягають для зарахування до вислуги років на пільгових умовах.

Таким чином, довідка № 2777/111/19-2020 від 10.08.2020 не є доказом та не свідчить про фактичну участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції.

У довідці УКЗ ГУНП в Луганській області № 2777/111/19-2020 від 10.08.2020 зазначені накази першого заступника керівника АТЦ при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 18.12.2014 № 103, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 03.06.2016 № 155 дск.

З приводу цього зазначено, що з огляду на зміст витягів із вищенаведених наказів першого заступника керівника АТЦ при СБУ вбачається, що вони свідчать про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, тобто зазначені накази АТЦ при СБУ вказують лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції, а не про участь у заходах, зазначених п.1 додатку № 1 до Постанови КМУ від 31.01.2015 № 24, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Накази АТЦ при СБУ свідчать лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції на території Луганської області у період часу з 07.11.2015.

Накази АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 18.12.2014 № 103, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 03.06.2016 № 155 дек, свідчать про можливість відповідності позивача лише першій та третій умовам (за наявності відповідних наказів командирів (штабу АТО), про що зазначено у п. 3 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 та п. 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719), вказаних у п. 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49, а також відображають поняття «залучення сил і засобів до проведення антитерористичної операції», яке використовуються в Законі України № 638-IV від 20.03.2003.

Документи, які свідчать про відповідність позивача другій умові, визначеної у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49, взагалі відсутні, а тому вказані положення Порядку від 02.02.2015 № 49 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин та не відображають поняття «використання сил і засобів, що залучаються до проведення антитерористичної операції», яке вживається в Законі України № 638-IV від 20.03.2003 (оскільки відповідно до частини третьої статті 12 вказаного закону керівник оперативного штабу, крім іншого, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення).

Тобто, зазначеними вище наказами АТЦ при СБУ (по стройовій частині) позивача було лише зараховано до списку сил і засобів проведення антитерористичної операції.

Для використання сил і засобів, що залучаються до проведення антитерористичної операції, керівник оперативного штабу повинен прийняти відповідне рішення.

Якби винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена постановою КМУ від 31.01.2015 № 24, виплачувалась за час перебування позивача у складі сил та засобів, що залучаються та беруть участь у проведенні антитерористичної операції на підставі зазначених наказів АТЦ при СБУ про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, незрозуміло посилання законодавця на «...день фактичного початку участі в операціях і заходах... до дня завершення такої участі» (у пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719, у пункті 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49).

Щодо другої умови, зазначеної у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 зазначають, що для того, щоб набути права на відповідність зазначеній умові необхідно не лише перебувати у підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції, а й виконувати завдання керівництва штабу антитерористичної операції, адже зазначена умова сформульована наступним чином: «перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу антитерористичної операції (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України)». Як вбачається словосполучення «виконують завдання» вживається в дужках після словосполучення «перебувають у підпорядкуванні». Згідно з відповідним розділом мовознавства (пунктуацією) у дужки беруться словосполучення, що містять додаткові вказівки до інформації, що міститься в реченні, або надають наявним в реченні словами і оборотами додаткового значення.

Будь-які розпорядчі документи, які б свідчили про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період, відсутні.

Також звертаємо увагу суду, що юридичними фактами, які слугували підставою для винесення наказів АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 18.12.2014 № 103, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 03.06.2016 № 155 дек, стосовно позивача є виключно питання, пов`язані із проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, а не початком та завершенням участі у відповідних заходах, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

ОСОБА_1 наказом ГУНП Луганській області від 07.11.2015 № 8 о/с з 07.11.2015 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УКП ГУНП в Луганській області, у зв`язку із чим відповідно до наказу АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 з 07.11.2015 останній ПРИБУВ до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення). Відповідно до наказу АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 03.06.2016 № 155 дск. з 24,05.2016 останній ВИБУВ зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення.

Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у пункті 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49.

На підтвердження зазначеної позиції звертають увагу на постанову Верховного Суду від 20.12.2020 № 360/2205/19 (адміністративне провадження К/9901/31542/19), постанову Верховного Суду від 24.09.2020 № 1240/2008/18 (адміністративне провадження К/9901/2804/20), постанову від 24.09.2020 № 812/1060/18(адміністративне провадження №К/9901/65208/18), де зазначається що накази Ангитерористичного Центру при Службі безпеки України про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у пункті 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 48. Вищезазначені накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) підтверджують включення особи до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

З метою витребування документів, які б свідчили про фактичну участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 , ВПЗ ГУНП в Луганській області було здійснено відповідний запит (лист ВГІЗ ГУНП в Луганській області від 18.01.2021 № 58/111/28-2021).

З відповіді на зазначений запит (лист УПД ГУНП в Луганській області від 20.01.2021 № 176/111/21-2021) вбачається, що відомості відносно ОСОБА_1 у спірний період відсутні.

Аргументи позивача про те, що він брав безпосередню участь в антитерористичній, операції з 07.11.2015 року (на підставі довідки УКЗ ГУНП в Луганській області № 2777/111/19-2020 від 10.08.2020) та наказів АТЦ при СБУ, повинні бути відхилені судом, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Вказану правову позицію висловлював Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 29.12.2020 № 812/1767/17 (адміністративне провадження К/9901/50922/18).

У свою чергу винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичній операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах (пункт 33 Постанови).

Зазначені заходи мають бути обов`язково підтверджені наказами АТЦ при СБУ (зі змісту пункті 34 Постанови) та виданням відповідного наказу командиру (у спірних правовідносинах - начальника ГУНП в Луганській області) (зі змісту пункті 35 Постанови).

Звертають увагу суду, що зі змісту Постанови Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 805/4523/16-а та Постанови від 13.11.2019 у справі № 805/805/16-а (адміністративне провадження № 9901/12136/18) вбачається, що підтверджуючими наказами АТЦ при СБУ, які свідчать про безпосередню участь особи в проведенні антитерористичної операції, про які йдеться в пункті 34 Постанови, є накази АТЦ при СБУ про проведення відповідних заходів (як то,наприклад, згадані нами в тексті відзиву накази та бойові розпорядження АТЦ при СБУ про проведення відповідних заходів щодо контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей (наказ АТЦ при СБУ від 12.06.2015 № 415 ог); або проведення оперативно- профілактичних заходів (бойове розпорядження АТЦ при СБУ від 25.12.2015 № 4/01588)), а не накази АТЦ при СБУ про включення (виключення) осіб до (зі) списку сил та засобів проведення антитерористичної операції, адже за наявності останніх в матеріалах справи (а також, довідки, виданої на підставі цих наказів) суд їх визнав лише як докази перебування особи у складі відповідних сил та засобів, а не як докази безпосередньої участі особи в антитерористичній операції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах (за наявності в матеріалах справи наказів АТЦ при СБУ про включення (виключення) осіб до (зі) списку сил та засобів проведення антитерористичної операції) у постановах Верховного Суду від 20,02.2019 у справі № 812/484/18, від 10.05.2019 у справі № 805/416/ 16-а. від 02.07.2019 у справі № 805/1189/16-а, від 25.07.2019 у справі № 805/1175/17-а.

Так, дійсно у частині третій статті 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» зазначено, що працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З приводу цього зазначимо, що однією з основних засад адміністративного судочинства є з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третя статті 2 КАС України).

ОСОБА_1 , у спірний період (з 07.11.2015 по 20.01.2016) фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УКП ГУНП в Луганській області, виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

З приводу виконання своїх службових обов`язків у зоні проведення антитерористичної операції Верховний Суд висловлював наступну позицію у постановах від 24.01.2020 у справі № 812/1487/17, від 06.02.2020 у справі № 812/793/17, від 13.02.2020 у справі № 360/2447/19, від 20.03.2020 у справі №360/3264/18 - «Виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції» (пунту 52 Постанови по справі № 805/1751/15-а, пункт 38 Постанови по справі № 805/4523/16-а, пункт 59 Постанови по справі № 805/416/16-а).

Відповідно до пункту 2 Наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 зазначається, що винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ та у пункті 4 розділу І Порядку від 02.02.2015 № 49 - виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади.

ГУНП в Луганській області вищезазначені накази стосовно ОСОБА_1 не виносились у спірний період.

Стосовно долучених ОСОБА_1 до матеріалів адміністративного позову посвідчення учасника бойових дій як на доказ, який свідчить про його безпосередню участь в антитерористичній операції у спірний період (посвідчення серії НОМЕР_1 видане 27.08.2015), зазначено наступне.

Відповідно до пункту 2-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 413 (далі по тексту - Порядок від 20.08.2014 № 413), статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Тобто, посвідчення учасника бойових дій лише підтверджує наявність у особи відповідного статусу, який надається особі з урахуванням змісту Порядку від 20.08.2014 № 413 у разі залучення особи до проведення антитерористичної операції не менше ніж на 30 календарних днів (тобто може бути наданий у разі залучення усього на 30 календарних днів (не більш й не менш вказаного періоду), який може й не входити до спірного періоду); але наявність посвідчення учасника бойових дій, не може беззаперечно свідчити про фактичну участь позивача у відповідних заходах у спірній період, за яких передбачено виплату вказаної винагороди (тим більше дослідження питання щодо отримання позивачем статусу учасника бойових дій не є предметом доказування в цій адміністративній справі).

На підставі викладеного відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з 07.11.2015 по 15.08.2020 проходив службу в Національній поліції України (арк. спр. 6-7, 10, 11-12, 39).

Відповідно до інформації, зазначеної в довідці про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30.07.2020 № А-1287, позивач дійсно в період з 11.06.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 24.05.2016, з 03.01.2017 по 30.04.2018 брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення, що також підтверджено довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 10.08.2020 № 2777/111/19-2020 (арк. спр. 13-14, 68-69, 73).

Зазначена інформація кореспондується з інформацією, зазначеною у витягах з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 18.12.2014 № 103, від 17.11.2015 № 321, 07.12.2015 № 341, від 03.06.2016 № 155дск, а також у архівному витязі від 15.01.2020 № 179/1/588 (арк. спр. 45-55, 70-71).

Згідно з інформацією, зазначеною у витязі з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 18.12.2014 № 103, визначено вважати такими, що перебувають у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганських областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових завдань, працівників Головного управління МВС України у Луганській області, зокрема позивача (арк. спр. 45-47).

Відповідно до інформації, зазначеній у витязі з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 03.06.2016 № 155дск, визначено вважати такими, що вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганських областей, забезпечені її проведення, в тому числі і позивача (арк. спр. 54-55).

Відповідно до інформації, зазначеній у довідках Головного управління Національної поліції в Луганській області від 02.09.2020 № 706/111/22-2020, від 02.09.2020 № 707/111/22-2020, від 19.01.2021 № 46/111/22-2020, позивачу не була виплачена винагорода за безпосередню участь в АТО за спірний період (арк. спр. 15, 16, 44).

Згідно з інформацією, зазначеною у витязі з наказу ГУНП в Луганській області від 11.08.2020 № 923 о/с про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), позивача звільнено зі служби в поліції, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 26 діб, встановивши відсоток премії за серпень 2020 року 79,89 %; винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період з 07.11.2015 по 20.01.2016 позивачу не сплачувалася (арк. спр. 10, 67).

Відповідачем надані звернення ГУНП в Луганській області, у відповідях на які зазначено, що будь-яка інформація та докази, які б свідчили про те, що позивач виконував завдання керівництва штабу АТО, і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції у період з 07.11.2015 по 20.01.2016 відсутні (арк. спр. 40-43).

Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 20.01.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 13 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинної у спірний період) визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З 03.02.2015 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі - Постанова № 24), пунктом 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 «Про особливості виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 49).

У пункті 4 розділу І Порядку № 49 визначено, що виплата винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників).

За приписами пункту 3 розділу 2 Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

З 21.01.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» пункті 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у пункті 1 додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а також дійшов висновку про те, що з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.

Отже, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Луганській області з 07.11.2015 по 15.08.2020.

Докази на підтвердження фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції, в матеріалах справи відсутні.

Суд вважає, що виконання позивачем службових обов`язків у містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а від 02 липня 2019 року справа № 805/1189/16-а.

Як встановлено судом, безпосередня участь позивача з 20.08.2014 у проведенні антитерористичної операції території Луганської області підтверджена наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 12.12.2014 № 97.

Однак, суд бере до уваги те, що наданими відповідачем доказами підтверджується, що керівництвом ГУНП в Луганській області не видавались накази про залучення позивача до виконання заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою тощо.

Відсутність відповідних наказів про залучення позивача до безпосередньої участі у виконанні заходів АТО у період з 07.11.2015 по 20.01.2016 унеможливлює вирішення питання про нарахування позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО за визначений період.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в АТО, за період з 07.11.2015 по 20.01.2016, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю у проведенні АТО, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО за спірний період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі № 805/416/16-а, від 11.08.2020 у справі № 360/5181/19.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у не нарахуванні та не виплаті винагороди за період участі в антитерористичній операції у відповідності до Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 у відповідності до Закону України від 02.07.2015 № 580- VIII «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій , постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», -відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця