Справа № 264/759/21
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/759/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., представника позивача Духіної М.Ю., відповідача Жежома С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі адміністративну справу за позовом Кальміуського районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, який обґрунтований тим, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну 21.03.2018 через КПП «Гоптівка» у приватних справах по паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон, НОМЕР_1 від 14.02.2018 року (строком дії до 14.02.2023 року), адреса мешкання АДРЕСА_1 . Термін перебування на території України ОСОБА_1 закінчився 19.06.2018 року. У встановленому законом порядку дозвіл на імміграцію або посвідку на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 не оформлював. При цьому 31.08.2017 року відносно нього Кальміуським РВ у м.Маріуполь ГУ ДМС України в Донецькій області вже приймалось рішення про примусове повернення, яке він виконав, але несвоєчасно. Крім того, 15.11.2019 року, отримано подання від уповноваженого працівника УПП в Донецькій області про вжиття заходів впливу стосовно ОСОБА_1 , який систематично здійснює домашнє насильство відносно своєї матері, яка має тяжкий хворобливий стан. За результатом перевірки, 15.11.2019 року відносно останнього був складений адміністративний ПН МДО №000217 та винесено постанову з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., який ОСОБА_1 сплатив 20.11.2019 року, відтак визнав в повному обсязі факт скоєння ним адміністративного правопорушення та те, що він є нелегальним мігрантом. Згідно рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС в Донецькій області №60 від 15.11.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 повинен був самостійно покинути територію України до 29.11.2019 року. Разом з тим, 28.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС в Донецькій області про скасування вищевказаного рішення, на час розгляду судом позовної заяви оскаржуване рішення зупинене. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.12.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Відтак останній повинен був покинути територію України до 08.01.2021 року. 10.02.2021 року співробітниками РУП ГУНП в Донецькій області встановлено, що ОСОБА_1 з території України відповідач своєчасно не виїхав, перебуває в Україні незаконно, від виїзду ухиляється, мотивуючи оскарженням рішення міграційної служби у суді та проживанням разом із хворою матір`ю, оскільки батько його помер. Відтак, відповідач самостійно не виконав раніше винесеного рішення про примусове повернення до країни походження, від виїзду з України ухиляється, у зв`язку з чим позивач просить примусово видворити з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , для чого затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В судовому засіданні представник позивача Духіна М.Ю., яка діє на підставі наказу №28-к від 09.02.2021 року, просила позов задовольнити, на його обґрунтування навела доводи аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо примусового видворення його за межі України. Зазначив, що народився в Україні, проте під час прийняття незалежності України, перебував на території Російської Федерації, тому паспорт отримав там, згодом приїхав до України (років 10 назад), та повертатися не бажає. Проживає з хворою матір`ю похилого віку, підробляє приватним чином там де паспорт не запитують. Зараз не працює, живуть на пенсію матері. Рішення міграційної служби оскаржував в суді, проте його позов залишено без розгляду, оскільки він до суду не з`являвся.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон, 51 №6732407 від 14.02.2018 року (строком дії до 14.02.2023 року), адреса мешкання АДРЕСА_1 . Термін перебування на території України ОСОБА_1 закінчився 19.06.2018 року.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками справи, що 15.11.2019 року, отримано подання від уповноваженого працівника УПП в Донецькій області про вжиття заходів впливу стосовно ОСОБА_1 , який систематично здійснює домашнє насильство відносно своєї матері, яка має тяжкий хворобливий стан.

За результатом перевірки, 15.11.2019 року відносно останнього був складений адміністративний ПН МДО №000217 та винесено постанову з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., який ОСОБА_1 сплатив 20.11.2019 року, відтак визнав в повному обсязі факт скоєння ним адміністративного правопорушення та те, що він є нелегальним мігрантом.

Згідно рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС в Донецькій області №60 від 15.11.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 повинен був самостійно покинути територію України до 29.11.2019 року.

Разом з тим, 28.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС в Донецькій області про скасування вищевказаного рішення, на час розгляду судом позовної заяви, з метою забезпечення позову, оскаржуване рішення зупинене.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.12.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відтак ОСОБА_1 повинен був покинути територію України до 08.01.2021 року.

Проте, станом на 15.02.2021 року законе рішення міграційної служби не виконав, за оформленням у встановленому законом порядку дозволу на імміграцію або посвідки на тимчасове проживання в Україні не звертався.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі за текстом - Закон №3773-VI).

Відповідно до вимог ч.6 ст.6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом №3773-VI.

За змістом ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п.14 ст.1 Закону №3773-VI, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст.25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону № 3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 07.02.2018 року у справі №743/432/16-а.

Згідно пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі за текстом - Інструкція №353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, з відповідною заявою до ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач не звертався.

На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця реєстрації та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який є іноземним громадянином, з 22.05.2018 року перебуває на території України нелегально.

Згідно п.26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.13 Закону України «Про імміграцію».

Судом встановлено, що громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 статус біженця не надано і він не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Беручи до уваги відсутність факту звернення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою його ідентифікації, а також примусовому видворенню за межі держави Україна.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Зважаючи на вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову та керуючись п.3 ч.2 ст.371 КАС України, суд вбачає підстави звернути рішення до негайного виконання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення з України іноземця, а також не бажання залишати територію України, суд вважає за необхідне позовні вимоги про примусове видворення відповідача та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 8, 9, 20, 22, 72-77, 79, 241-246, 268, 269, 271, 272, 288, 289 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Кальміуського районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 задовольнити.

Примусово видворити з території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення в повному обсязі до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт