Справа № 640/13733/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ № 640/13733/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
провизнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:

24.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач або ТОВ «Споживчий центр») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - відповідач або Нацкомфінпослуг), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про надання інформації та копій документів № 15815/15-12 від 11.07.2019.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що відповідачем протиправно зобов`язано позивача надавати копії документів не у межах та не на підставі, передбачених законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною вимогою відповідач зобов`язав позивача надати йому персональні дані всіх фізичних осіб, які уклали з позивачем кредитні договори протягом періоду з 01.07.2018 по 30.06.2019, а також надавати персональні дані щомісячно, починаючи з серпня 2019 року. При цьому відповідач не вказав мету витребування зазначених даних фізичних осіб. Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 конфіденційна інформація може поширюватись у випадку, коли закон дозволяє певним суб`єктам діяти на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети. Тому державні органи повинні вказувати мету, з якою ці дані витребовуються та визначену законом підставу витребування. Надалі позивач вказує, що Нацкомфінпослуг не обґрунтовує своє твердження про те, що має право вимагати від позивача вести, створювати та подавати інформацію - звітні дані, створення, ведення та подання яких не передбачене законодавством. Норма п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не надає відповідачу права на витребування незадокументованої інформації (інформації, яка не міститься у документах, що створюються фінансовою установою в процесі її діяльності) та права вимагати створення звітних даних, які не ведуться і не повинні вестись. Вимога встановлює для позивача новий обов`язок щодо подання періодичних звітних даних за новою формою, що не відповідає формі звітності і відповідно це протирічить статті 19 Конституції України. Також позивач вказує, що вимога надіслана не в зв`язку зі здійсненням заходів державного нагляду та контролю у встановленому законодавством порядку та не в зв`язку з провадженням у справі про правопорушення, тож ця вимога є протиправною та у відповідача відсутні підстави її надіслання. Окремо позивач зазначає, що вимога має всі ознаки індивідуально-правового акту.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

06.09.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив, де відповідач не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, Нацкомфінпослуг не погоджується з твердженням про те, що вимога № 15815/15-12 від 11.07.2019 має всі ознаки індивідуально-правового акту. Так, відповідно до п. 19. ч. 1 ст. 19 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Індивідуальний акт безпосередньо стосується прав та інтересів визначеної в акті особи, а оскаржувана вимога за своїм змістом стосується виключно обов`язків позивача як фінансової установи. У позивача відсутнє, закріплене ст. 5 КАС України право на звернення до суду. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. вимога № 15815/15-12 від 11.07.2019 щодо надання інформації та копій документів не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, не торкається будь-яких прав і свобод ТОВ «Споживчий центр», тому її висновки не можуть бути предметом спору. Відповідач вважає, що у даній справі відсутній предмет юридичного (публічно-правового) спору. Твердження позивача, що Вимога Нацкомфінпослуг № 15815/15-12 від 11.07.2019 порушує законодавство про захист персональних даних споживачів фінансових послуг не відповідає дійсності та не може бути взята судом до уваги. Відповідач відповідно до пунктів 2, 4-6 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», з метою захисту прав споживачів фінансових послуг та на виконання покладених на Нацкомфінпослуг завдань, на законних підставах має право здійснювати обробку персональних даних споживачів фінансових послуг без надання ними згоди. Також відповідач має право для захисту прав споживачів на постійній основі отримувати будь-яку інформацію та документи від піднаглядних суб`єктів господарювання, що стосується надання такими суб`єктами фінансових послуг. Щодо документів, надання яких не передбачено законом, то відповідач у відзиві вказує на те, що позивач як фінансова установа повинен дотримуватись ліцензійних умов і за недотримання яких він несе відповідальність. Так, п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону № 2664 до повноважень Нацкомфінпослуг віднесено, зокрема, надсилання вимог про надання необхідних документів. Отже, відповідач згідно з законодавством може вимагати надання необхідної інформації та документів. Так, до Нацкомфінпослуг надійшло більше п`яти тисяч скарг на дії фінансових компаній, щодо порушення ними порядку укладання електронних договорів. Позиція відповідача про встановлення нового обов`язку щодо подання періодичних звітних даних є наступною: дана вимога свідчить про виконання відповідачем функцій регулятора шляхом проведення аналізу дотримання позивачем процедури укладання електронних договорів за допомого інформаційно-телекомунікаційної системи в частині надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту та уникнення в майбутньому порушень прав споживачів ринку фінансових послуг. Необхідність подання до відповідача інформації та копій документів жодним чином не порушує прав позивача.

Також Нацкомфінпослуг у відзиві вказує, що для встановлення правопорушення та відкриття провадження у справі про правопорушення відповідач має отримати певну інформацію та документи на підставі вимоги.Таким чином, відповідач шляхом отримання необхідних документів та інформації вивчає необхідність встановлення складу правопорушення або його відсутності.

Отже, відповідач просить відмовити у задоволенні позову та закрити провадження в адміністративній справі про визнання протиправною та скасування вимоги щодо надання інформації та копій документів з підстав відсутності предмету юридичного спору.

11.09.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де він вказав наступне. Відповідач, визнав своє втручання в приватне життя боржників (збирання персональних даних без їх згоди) ТОВ «Споживчий центр», яке відповідач обґрунтовує наявністю фактів скарги від деяких (не всіх) боржників різних фінансових установ. Більшість осіб не зверталися до відповідача зі скаргами. Відсутні порушення позивачем норм чинного законодавства та рішення, акти відповідача про такі порушення. Оскаржувана вимога пред`явлена не в зв`язку з порушенням позивача. Відсутнє провадження у справі про порушення позивача відповідно до Положення № 2319 «Про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги». Відповідач не проводив заходів державного нагляду (контролю) щодо позивача відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Ведення та створення звітних даних, надання яких вимагає відповідач у оскаржуваній вимозі, не передбачене законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019 задоволено клопотання представника ТОВ «Споживчий центр» про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.11.2019.

20.09.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначив наступне. У зв`язку з надходженням до Нацкомфінпослуг великої кількості скарг фізичних осіб-споживачів на дії фінансових установ, що здійснюють надання фінансової послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за результатами розгляду яких встановлено систематичні порушення фінансовими установами законодавства про фінансові послуги, Нацкомфінпослуг з метою захисту прав споживачів фінансових послуг та з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг надіслано таким фінансовим установам вимоги щодо надання інформації та документів. Нацкомфінпослуг відповідно до пунктів 2, 4-6 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» має право здійснювати обробку персональних даних споживачів фінансових послуг без надання ними згоди. Нацкомфінпослуг відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» забезпечує захист персональних даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. Також, відповідач додатково зазначає, що відповідно до п. 36 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, фінансова установа зобов`язана виконувати вимоги та рішення відповідача, що відповідає повноваженням Нацкомфінпослуг, визначеним законом, зокрема надавати на такі вимоги та рішення інформацію і звітність у встановлений у них строк. Нацкомфінпослуг має право на постійній основі отримувати будь-яку інформацію та документи від піднаглядних суб`єктів господарювання, що стосуються надання такими суб`єктами фінансових послуг.

12.11.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.

14.11.2019 від представника позивача у судовому засіданні надійшло клопотання про залучення доказів.

14.11.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України за наявними у справі матеріалами.

12.02.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про приєднання рішення суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (ідентифікаційний код 37356833) зареєстроване як юридична особа 11.11.2010, має право на здійснення такого виду діяльності як « 64.92. Інші види кредитування», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 02.06.2015.

11.07.2019 Нацкомфінпослуг звернулося до ТОВ «Споживчий центр» з вимогою № 15815/15-12 щодо надання інформації та копій документів, де відповідач встановив позивачу наступні обов`язки:

1) надати до Нацкомфінпослуг за період з 01.07.2018 по 30.06.2019 протягом десяти календарних днів з дня отримання цієї вимоги інформацію та копії відповідних документів щодо:

1.1 договорів, за якими позичальники прострочили виконання зобов`язань (повернення кредиту та сплати відсотків) за формою, встановленою додатком № 1;

1.2 порядку (процедури) укладення електронних кредитних договорів, в якій зазначити чітку послідовність (хронологію) всіх дій щодо укладення електронних договорів, вчинених Товариством та позичальником в інформаційно - телекомунікаційній системі та поза нею, (далі - Алгоритм) з обов`язковим зазначенням часу та дати таких дій та наданням копій електронних документів (повідомлень), що підтверджують такі дії при укладенні договорів та надати копії 10 договорів, що були укладені в період дії кожного окремого Алгоритму. У випадку якщо алгоритм встановлено внутрішнім документом фінансової компанії надати надати копію цього внутрішнього документа. При цьому, чітко зазначити період дії конкретного Алгоритму та кількості договорів укладених за таким Алгоритмом (також визначити номери першого та останнього договору, виділивши їх іншим кольором у таблиці Додаток № 1);

2) починаючи з серпня 2019 року постійно надавати до Нацкомфінпослуг станом на останній день попереднього місяця (далі - Звітна дата) протягом десяти календарних днів після Звітної дати інформацію за формою, встановленою Додатком № 1, який містить 25 граф. Таку інформацію щодо:

2.1 договорів, за якими позичальники прострочили виконання зобов`язань (повернення кредиту та сплати відсотків) за формою, встановленою Додатком № 1;

2.2 зміни порядку (процедури) укладання електронних договорів (за умови, якщо така мала місце), в якій зазначити чітку послідовність (хронологію) всіх дій щодо укладення електронних договорів, вчинених Товариством та позичальником в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства (далі - алгоритм) з обов`язковим зазначенням часу та дати таких дій та наданням копій електронних документів (повідомлень), що підтверджують такі дії при укладенні договорів, а також - надати копії 10 договорів, що були укладені в період дії такого Алгоритму або письмове підтвердження, що зміни в алгоритмі не відбувалися.

На думку позивача, вказані вимоги порушують вимоги Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Закону України «Про захист персональних даних»

Не погоджуючись зі змістом вимоги 15815/15-12 від 11.07.2019, ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи спір по суті, суд вказує таке.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Указом Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 N1070/2011 на виконання Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг визначені статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Згідно пунктів 1, 2 Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції, у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Частинами 1, 2 статті 39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Нацкомфінпослуг застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Нацкомфінпослуг може накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Нацкомфінпослуг застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами Нацкомфінпослуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) в тому числі і державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), на момент спірних відносин регулюється нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи державного нагляду (контролю) здійснюються шляхом проведення планових та позапланових заходів, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:

вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства;

вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю);

відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом;

надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків;

застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний:

допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом;

виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства;

надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону;

одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу.

Нацкомфінпослуг звернулося до ТОВ "Споживчий центр" з вимогою № 15815/15-12 від 11.07.2019, згідно якої на позивача покладається обов`язок надати інформацію за формою встановленою Додатком №1, починаючи з серпня 2019 року постійно надавати до Нацкомфінпослуг станом на останній день попереднього місяця протягом десяти календарних днів після Звітної дати інформацію щодо договорів, за якими позичальники прострочили виконання зобов`язань (повернення кредиту та сплати відсотків). Зміни порядку (процедури) укладання електронних договорів (за умови, якщо така мала місце), в якій зазначити чітку послідовність (хронологію) всіх дій щодо укладення електронних договорів, вчинених Товариством та позичальником в інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства (далі - алгоритм) з обов`язковим зазначенням часу та дати таких дій та наданням копій електронних документів (повідомлень), що підтверджують такі дії при укладенні договорів, а також - надати копії 10 договорів, що були укладені в період дії такого Алгоритму або письмове підтвердження, що зміни в алгоритмі не відбувалися.

Як підставу отримання запитуваної інформації згідно вказаної вимоги, відповідач посилається на п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відповідно до якої, Нацкомфінпослуг у межах своєї компетенції надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства та має право вимагати надання необхідних документів.

В свою чергу, зі змісту вимог статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у взаємозв`язку з положеннями ст. 12-1 вказаного Закону передбачені повноваження Нацкомфінпослуг вимагати надання документів та заздалегідь готової, зафіксованої інформації, отриманої або створеної фінансовою установою у процесі ведення нею своєї господарської діяльності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи повинні розкривати:

1) фінансову та консолідовану фінансову звітність, яка складається та подається відповідно до законодавства;

2) звіт про корпоративне управління (для фінансових установ, утворених у формі акціонерних товариств), що складається відповідно до вимог цього Закону, законів з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг та прийнятих згідно з такими законами нормативно-правових актів органів, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, і подається:

акціонерам фінансової установи;

органам, які відповідно до закону здійснюють нагляд за діяльністю відповідної фінансової установи, разом з річною звітністю;

3) звітні дані (інші, ніж фінансова та консолідована фінансова звітність), що складаються та подаються відповідно до вимог законів з питань регулювання ринків фінансових послуг та прийнятих згідно з такими законами нормативно-правових актів органів, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг;

4) інформацію, що надається клієнтам відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань: 27) встановлює порядок розкриття інформації та складення звітності учасниками ринків фінансових послуг відповідно до законодавства.

Положення ч. 1 ст. 12-1 Закону N 2664-III встановлюють обов`язок фінансових установ з подання лише тих звітних даних, які передбачені законами та спеціалізованими підзаконними нормативно-правовими актами.

Отже, законодавцем чітко передбачено, що при наданні відповіді на вимогу регулятора на фінансову компанію не покладається обов`язок зі створення нової інформації, що потребує проведення аналітичної, статистичної чи іншої звітної роботи, не передбаченої чинним законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Нацкомфінпослуг має повноваження витребувати у фінансової установи будь-які документи, які створюються в процесі здійснення господарської діяльності вказаної фінансової установи.

В свою чергу, вимога Нацкомфінпослуг надати будь-які документи, які не створюються в процесі здійснення господарської діяльності, а потребують виконання додаткової роботи шляхом проведення аналітичної роботи та підготовки статистичної інформації на виконання вимоги регулятора, тобто фактично є звітністю, не передбаченою законами та спеціалізованими підзаконними нормативно-правовими актами, являється протиправною та не може бути виконана фінансовою установою.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, зі змісту оспорюваної вимоги випливає, що позивачем має бути підготовлена статистична інформація в результаті здійснення аналітичної роботи господарської діяльності компанії, про що має подаватися звіт на адресу Нацкомфінпослуг, що, за висновками суду, не відповідає вимогам ст. ст. 12-1, 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п. 4 Положення про Нацкомфінпослуг.

Так як вбачається з Додатку № 1 до вимоги щодо надання інформації та документів, якою встановлено форму Довідки про укладені договори за якими позичальники прострочили виконання умов договору (договорів) (повернення кредиту), яку починаючи з серпня 2019 року позивач повинен постійно надавати до Нацкомфінпослуг станом на останній день попереднього місяця (Звітна дата) протягом десяти календарних днів після Звітної дати. Довідка містить 25 граф та передбачає щомісячне розкриття інформації стосовно ПІБ позичальників, номеру та дати укладання договору, суми наданого кредиту, початкового та фактичного строку дії договору, початкової та реальної річної процентної ставки згідно договору, нараховані проценти за користування кредитом, нараховані проценти за прострочення кредиту, нараховані штрафи, нараховану пеню, інші комісії, тіло кредиту, редакцію примірного договору, переуступку права вимоги тощо.

Фактично така довідка, враховуючи її зміст та періодичність подання, є формою звітності, яка на час направлення спірної вимоги та на час розгляду даної справи не передбачена законами та спеціалізованими підзаконними нормативно-правовими актами як обов`язкова звітність фінансової компанії.

Судом встановлено, що Порядком надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.09.2017 № 3840, не передбачений обов`язок фінансової компанії вести, складати та подавати звітність та/або документи з такими звітними даними та у такому порядку, які містить форма довідка, яка є додатком №1 до оспорюваної Вимоги.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому органи державної влада та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що перед-бачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, ні Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ні Порядком надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами не передбачений обов`язок з подання звітності про укладені договори фінансовими компаніями, а також Нацкомфінпослуг позбавлене права витребувати звітність про укладені договори фінансовими компаніями, а отже, вказана вимога Нацкомфінпослуг є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, як вбачається зі змісту оспорюваної вимоги, Нацкомфінпослуг не зазначило, які порушення законодавства про фінансові послуги вчинило ТОВ "Споживчий центр", що відповідно, унеможливлює Нацкомфінпослуг витребувати у позивача інформацію, яка не міститься у документах, що створюються фінансовою установою в процесі її діяльності та, відповідно, не надає права вимагати створення звітних даних, які не ведуться і не повинні вестись ТОВ «Споживчий центр».

Посилання відповідача на те, що направлення оспорюваної вимоги на адресу позивача зумовлено надходженням великої кількості скарг споживачів фінансових послуг, що призвело до необхідності проведення аналізу дотримання позивачем процедури укладення кредитних договорів з фізичними особами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Споживчий центр» та уникнення в майбутньому порушень прав споживачів ринку фінансових послуг, є необґрунтованим, оскільки Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" не передбачені методи превентивного контролю діяльності суб`єктів господарювання шляхом витребування даних та подання звітності, що стосується господарської діяльності позивача.

Суд звертає увагу сторін, що у розумінні вимог ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», встановлені підстави для здійснення перевірки суб`єкта господарювання, а саме: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці .

Однак направлена вимога не містить даних про те, які вимоги Закону були порушені позивачем, які документи можуть підтвердити відсутність чи наявність порушень, про які начебто заявляли фізичні особи.

Крім того, оскаржуваною вимогою Нацкомфінпослуг зобов`язав позивача надати йому персональні дані всіх фізичних осіб, які уклали з позивачем кредитні договори протягом періоду з 01.07.2018 по 30.06.2019, а також надавати персональні дані щомісячно, починаючи з серпня 2019 року. Зокрема, відповідач вимагає надавати йому такі персональні дані фізичних осіб: прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, наявність та розмір її фінансових зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір її невиконаних фінансових зобов`язань. При цьому, у вимозі № 15815/15-12 від 11.07.2019 Нацкомфінпослуг не вказав мету витребування зазначених даних фізичних осіб. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Як вказано у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10, виходячи з положень частини першої статті 7 Закону № 2939-VI, частини другої статті 21 Закону № 2657-XII та статті 32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись у таких випадках:

особа самостійно встановила випадки (порядок, умови), коли ця інформація може поширюватись (наприклад, у договорі про використання прав на комерційну таємницю);

коли особа у відповідь на прохання/пропозицію дає згоду на використання своїх конфіденційних даних. При цьому використання таких даних третьою особою здійснюється відповідно до умов наданої особою згоди;

коли закон дозволяє певним суб`єктам отримувати та використовувати конфіденційну інформацію без згоди особи. У таких випадках суб`єкт діє на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети і поширення конфіденційної інформації обмежується положеннями закону;

коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації.

З наведеного вбачається, що державні органи у вимогах про витребування персональних даних фізичних осіб повинні вказувати мету, з якою ці дані витребовуються, та вказати визначену законом підставу витребування. Витребування та отримання персональних даних фізичних осіб без зазначення мети та підстав такого витребування є порушенням права цих фізичних осіб на повагу до приватного життя, гарантованого пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 32 Конституції України.

Відповідач вказав, що у зв`язку з надходженням до Нацкомфінпослуг великої кількості скарг фізичних осіб-споживачів на дії фінансових установ, що здійснюють надання фінансової послуги з надання коштів у позику, за результатами розгляду яких встановлено систематичні порушення фінансовими установами законодавства про фінансові послуги, Нацкомфінпослуг з метою захисту прав споживачів фінансових послуг та з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг надіслано таким фінансовим установам вимоги щодо надання інформації та документів. Нацкомфінпослуг відповідно до пунктів 2, 4-6 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» має право здійснювати обробку персональних даних споживачів фінансових послуг без надання ними згоди. Нацкомфінпослуг відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» забезпечує захист персональних даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є:

дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»)

захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних;

необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом;

необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси (п.п. 4-6 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»).

У випадку звернення боржника ТОВ «Споживчий центр» до Нацкомфінпослуг відповідач має право витребовувати від позивача персональні дані такого боржника на реалізацію повноваження захисту прав цього споживача фінансових послуг. Судом встановлено, що підтверджується додатками у відповіді на відзив, які наявні у матеріалах справи, факт того, що Накомфінпослуг активно користується таким правом, а ТОВ «Споживчий центр» активно сприяє відповідачу в реалізації цього права, надаючи на вимоги Нацкомфінпослуг всю інформацію та документи у встановлені в них строки щодо тих боржників, які подали звернення до Нацкомфінпослуг. Це підтверджується, зокрема, вимогами Нацкомфінпослуг до позивача, які наявні у матеріалах справи та наданими ТОВ «Споживчий центр» відповідями на ці вимоги, які містяться у матеріалах справи.

Водночас, як було встановлено судом, вимога № 15815/15-12 від 11.07.2019 суперечить положенням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та є такою, що видана не на підставі законодавства. Тому в даній ситуації судом не можуть бути прийняті посилання відповідача на статтю 11 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки Нацкомфінпослуг діяла не у відповідності до своїх повноважень.

Звернення третіх осіб щодо захисту їх прав не є легітимною метою втручання відповідача в приватне життя тих боржників, які до відповідача з жодним зверненням не звертались, тому таке втручання є непропорційним та протиправним. Окрім того, відповідач не вказав, яким чином інформація про персональні дані осіб, що користуються фінансовими послугами ТОВ «Споживчий центр», буде спряти захисту прав споживачів фінансових послуг.

Посилання відповідача на те, що оскаржувана вимога за своєю суттю не є актом індивідуальної дії чи нормативно-правовим актом, та, як наслідок, не породжує жодних правових наслідків, в т. ч. і тих, які надають позивачу право на звернення до суду з позовом про її оскарження, є помилковим, оскільки, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 червня 2019 року у справі № 9901/335/19.

Оскаржувана вимога містить всі перелічені ознаки індивідуально-правового акту, оскільки: адресована конкретній особі; вміщує індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресата цих актів; є формально обов`язковою для персоніфікованого (чітко визначеного) суб`єкта; розрахована на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому її юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

Так вимога № 15815/15-12 від 11.07.2019, винесена Нацкомфінпослуг, згідно з якою випробовується інформація про укладені договори, за якими позичальники прострочили виконання зобов`язань (повернення кредиту та сплати відсотків) в період з 01.07.2018 по 30.06.2019, а також договори, які будуть укладені в майбутньому позивачем, містить приписи, обов`язкові для виконання ТОВ "Споживчий центр", які тягнуть правові наслідки, передбачені ст. 43 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а саме: у випадку неподання, несвоєчасного подання або подання завідомо недостовірних відомостей Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, тягне за собою накладення на посадову особу штрафу в розмірі від 50 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, ст. 40 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що у Нацкомфінпослуг може застосовувати заходи впливу у вигляді тимчасового зупинення або анулювання ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

Отже, неподання, несвоєчасне подання позивачем інформації, яка випробовується згідно оспорюваної Вимоги фактично породжує наслідки передбачені статтями 40, 43 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", що як наслідок, призводить до застосування визначених законом наслідків, в тому числі до зупинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, а тому породжує обов`язки для ТОВ "Споживчий центр" у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає оскарженню та скасуванню у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, щодо встановленого факту протиправності вимоги № 15815/15-12 від 11.07.2019 року про надання інформації та копій документів, яка винесена з порушенням частини другої статті 19 Конституції України та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчій центр» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 15815/15-12 від 11.07.2019.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд 133А; ) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 3; ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривень.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко