Справа № 824/144/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/144/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

19 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними рішень,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2019 року, яким Головне управління ДПС України в Чернівецькій області (далі відповідач) визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1087786,23 грн., у тому числі 725190,82 грн. податкового зобов`язання та 362595,41 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2019 року, яким Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошові зобов`язання з військового збору у сумі 90648,86 грн., у тому числі 60432,57 грн. податкового зобов`язання та 30216,29 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2019 року, яким Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16519,75 грн., у тому числі 9686,70 грн. податкового зобов`язання та 6833,05 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2019 року, яким Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошові зобов`язання з військового збору у сумі 1376,68 грн., у тому числі 807,23 грн. податкового зобов`язання та 569,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2019 року, яким Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 грошові зобов`язання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 971002,80 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20.12.2019 року, якою Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 сплатити нараховану недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 230886,70 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20.12.2019 року, якою Головне управління ДПС України в Чернівецькій області визначило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 сплатити нараховану недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 11839,30 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 20.12.2019 року про застосування Головним управлінням ДПС України в Чернівецькій області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 32507,86 грн, у зв`язку з донарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 230886,70 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 20.12.2019 року про застосування Головним управлінням ДПС України в Чернівецькій області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 5919,65 грн у зв`язку з донарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 11839,30 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

03 грудня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Судом також встановлено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі та згідно ухвали суду від 09 грудня 2020 року призначено її розгляд на 19 січня 2021 року.

Однак, у зв`язку з клопотаннями позивача та відповідача, розгляд справи було відкладено на 02 лютого 2021 року.

Оскільки, двухмісячний строк розгляду даної справи спливав 23 січня 2021 року, тому за клопотанням представника Головного управління ДПС у Чернівецькій області ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року було продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Проте, розгляд справи 02 лютого 2021 року було відкладено на 16 лютого 2021 року, у зв`язку з клопотанням позивача.

16 лютого 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

В обґрунтування не можливості прибути в судове засідання зазначено про те, що вжиті Кабінетом Міністрів України, на підставі постанови "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", карантинні заходи опосередковано стосуються і відвідування судових органів, які так само як і інші державні та недержавні установи не можуть підпадати під ризик поширення коронавірусу COVID-19.

Даючи оцінку вказаному клопотанню, колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України установлено карантин.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» дія карантину була продовжена шляхом введення з 21 травня 2020 року адаптивного карантину, зокрема, у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, серед іншого, дозволяється: з 22 травня: регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; з 25 травня: - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема, респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на 15 червня 2020 року на території України запроваджено адаптивний карантин.

Робота державних органів та виконання їх функцій не припинена.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" та постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», не припинено роботу органів державної влади - як судів, так і органів податкової служби, а лише переведено їх на особливий режим роботи, у зв`язку з чим відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень.

При цьому, суд зауважує, що питання внутрішньої організації роботи Головного управління ДПС у Чернівецькій області не є поважною підставою неможливості прибуття представника в судове засідання.

При цьому, запроваджені заходи не перешкоджають учасникам провадження прибути до суду, а лише покладають додаткові обов`язки щодо дотримання правил карантину.

Крім того, доводи відповідача про відсутність квитків за залізничним напрямком Чернівці - Вінниця станом на 16.02.2021 року, не підтверджені жодними доказами, а тому не є підставою для відкладення судового засідання.

Таким чином, як вбачається зі змісту клопотання, будь яких мотивованих обґрунтувань неможливості прибуття в судове засідання відповідача не наведено та не надано жодного належного доказу, на підтвердження обставин, що перешкоджають представнику Головного управління ДПС у Чернівецькій області прибути в судове засідання для участі у розгляді справи.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 16 лютого 2021 року було прийнято ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України та відзиву, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 01.03.2002 р.

Види діяльність згідно КВЕД: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і., 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (Т. 1 а.с. 13 14).

На підставі пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1, 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до плану-графіка проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 р., на підставі наказу ГУ ДПС у Чернівецькій області №143 від 17.10.2019 р. та направлень виданих ГУ ДПС у Чернівецькій області №607, №608 від 31.10.2019 р. посадовими особами відповідача проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р., за результатами якої 27.11.2019 р. складено акт перевірки №49/24-13-33-04-14/ НОМЕР_1 (Т. 1 а.с. 27 76).

Під час перевірки встановлені наступні порушення:

-пп. 164.1.1, п. 164.1, абз. 2 п. 164.1 ст. 164 та п. 177.2, п.п. 177.4.1 п. 177.1 ст. 177 ПК України встановлено заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 р. та 2018 р. в сумі 725190,82 грн;

-пп. 1.2, 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 60432,57 грн;

-абз.1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період 2017 р. та 2018 р.в сумі 230886,70 грн;

-п. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2а п. 176.2 ст. 176 ПК України виявлено неутримання та несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду в сумі 9686,70 грн;

-п.п. 1.2, 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховано та не утримано військовий збір із доходів платника податку у вигляді з/п на загальну суму 807,23 грн;

-абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 11839,30грн;

-ст. 51, пп. 176.2.б п.176.2 ст. 176 ПК України подано не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування, у строки встановленні цим кодексом для податкового кварталу за формою №1ДФ за 1 квартал 2017 р., 2 квартал 2017 р., 3 квартал, 4 квартал 2017 р., 1 квартал 2018 р., 2 квартал 2018 р., 3 квартал 2018 р., 4 квартал 2018 р.;

-п. 44.6, п. 44.7 ст. 44 ПК України не надано посадовими особами контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені такими платником податковій у податковій звітності;

-п. 176.1 ст. 176 ПК України, пп. 2, пп. 6. пп. 8, пп. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. №481 в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності, що призвело до занесення в податкові декларації перекручених даних;

-п. 63.3 ст. 63 ПК України, п. 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. №1588 позивачем не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20 ОПП;

-вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", п. 17 Указу Президента державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі та п. 2 Постанови правління НБУ №7 від 02.01.2019 р. при виконанні експортних договорів щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні: №878 від 03.09.2014 р. укладеного з іноземною фірмою ТОВ "Група Венго" (Грузія), допущено порушення законодавчо встановлених термінів поступлення виручки на загальну суму 690000,00 грн; №03/09/01 від 09.03.2011 р., укладеного в іноземній фірмі ВАТ "Стутна" (Вірменія) допущено порушення законодавчо встановлених термінів поступлення виручки на загальну суму 166000,00 грн; №3 від 23.03.2015 р. укладеного з іноземною фірмою "SdTrans" (Грузія) допущено порушення законодавчо встановлених термінів поступлення виручки на загальну суму 2087400,00 грн.

На підставі висновків викладених в акті перевірки відповідачем, 20.12.2019 р. прийнято наступні рішення:

-№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 1087786,23 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 725190,82 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 362595,41 грн (Т. 1 а.с. 83);

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 90648,86 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 60432,57 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 30216,29 грн (Т. 1 а.с. 84);

-№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи на 16519,75 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 9686,70 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6833,05 грн (Т. 1 а.с. 85);

-№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі з військового збору на 1376,68 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 807,23 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 569,45 грн (Т. 1 а.с. 86);

-№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на 971002,80 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 971002,80 грн (Т. 1 а.с. 87);

-рішення №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 32507,86 грн у зв`язку із донарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 230886,70 грн (Т. 1 а.с. 90);

-рішення №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 5919,65 грн у зв`язку із донарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 11839,30 грн (Т. 1 а.с. 91).

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI (далі - ПК України).

Приписами п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.).

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.п.177.4.1 та пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положеннями 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Даючи оцінку доводам апелянта стосовно правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 20.12.2019р. №, №, вимоги від 20.12.2019р. №0- та рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019р. № , колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 для перевірки надано банківські виписки по рахунках, господарські угоди, первинні документи (акти виконаних робіт, квитанції), книгу обліку доходів та витрат, інформацію щодо наявної дебіторської та кредиторської заборгованості в розрізі кожного контрагента станом на 01.01.2017, 01.01.2018 та на 31.12.2018р., інформацію про залишки товарно-матеріальних цінностей, відомості по нарахуванню заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при проведенні перевірки відповідачем складено акт про ненадання документів № 122 від 20.11.2019 р., а саме: акти виконаних робіт за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 розрахунки за транспортні послуги, договори, заявки на транспортні послуги, рахунки (інвойси).

Перевіркою достовірності відображених показників у поданій Декларації про майновий стан та доходи по додатку Ф2 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року встановлено наступні обставини:

у колонці 5 додатків Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи "вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" показників за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року у загальній сумі 15857599,18 грн., у тому числі за 2017 рік - 8112134,34 грн., за 2018 рік - 7745464,84 грн. встановлено, що платник податків-фізична особа ОСОБА_1 здійснював операції з придбання дизельного палива, мастил, оливи, а також включено витрати на відрядження водіїв.

Перевірка відображеного показника за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року у загальній сумі 15857599,18 грн. податковим органом встановлено завищення задекларованих платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 показників у колонці 5 додатків Ф2 Декларацій про майновий стан та доходи «вартість придбаних товарно- матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» на 4028837,9 грн.. у тому числі за 2017 рік на 2734745.3 грн., за 2018 рік - 1294092.6 грн., внаслідок порушення ФОП ОСОБА_2 пп.177.4 ст.177 ПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Чернівецькій області направлено лист (вх.9918/ФОП від 18.11.2019), відповідно до якого дебіторська заборгованості по покупцях станом на 01.01.2017 року становить 541680.0 грн., станом на 01.01.2018 року - 1395687.49 гри, станом на 01.01.2019 р. - 3244674.09 грн. При цьому, апелянт зазначає, що дані обліку, щодо заборгованості ФОП ОСОБА_1 з найманими працівниками до перевірки не була надана.

Тобто, з огляду на вищевикладені обставини встановлено, що покупцями ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді не проведено розрахунки за отримані послуги, що свідчить про те, що задекларовані платником витрати на послуги з перевезення вантажів - не пов`язані з отриманням доходу, оскільки не оплачені.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 під час перевірки не надані пояснення щодо методології визначення ціни за надані послуги. Не надані пояснення та розрахунки задекларованої суми документально-підтверджених витрат в податкових деклараціях про майновий стан і доходи.

Також, не надано пояснення щодо впливу на задекларовані в деклараціях про майновий стан та доходи показників доходів та витрат неоплачених наданих послуг по перевезенню вантажів, наявної заборгованості по розрахунках з контрагентами та працівниками.

Колегія суддів зазначає, що Наказом міністерства доходів і зборів України №/481 від 16.09.2013 року затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за № 1686/24218 Порядок ведення книги обліку доходів та витрат.

Згідно вказаного Порядку, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, а саме:

- у графі 1 зазначається дата запису;

- у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за період, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою;

- у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документи, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг;

- у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 9 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці визначено, що дані книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Водночас, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем для перевірки, надано книгу обліку доходів та витрат в якій у графі - 5 "Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати" водночас з її змісту не можна достовірно встановити, що саме зазначено у вказаній графі, чи дата банківської виписки, чи платіжного доручення, чи прибуткового касового ордера. Також, як і у графі 6 "Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт послуг)" - не зрозуміло, яка сума зазначена, чи по виписці банку, чи сума по платіжному дорученню, чи прибутковому касовому ордеру.

Тобто, судом апеляційної інстанції не встановлено належного ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013р. № 481, в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8). чим порушено вимоги пп.2, пп.8, пп.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218 та пп. „а п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого, в деклараціях про майновий стан та доходи, самозайнятою особою ОСОБА_1 зазначені непідтверджені дані.

Також, судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що водіями після виконання своїх посадових обов`язків (здійснення перевезення вантажів) надавалися авансові звіти, в яких були вказані понесені витрати, а саме: вартість послуг автобанів, митні платежі, митне оформлення, парковки, добові.

Зі змісту вказаних звітів вбачається, що за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. вказані витрати, за даними платника, становили 16108440,07 грн. у тому числі за 2017 р. в сумі 8103464,75 грн., за 2018 р. в сумі 8004575,32 грн., а саме:

-витрати, що понесені згідно наданих для перевірки підтверджуючих розрахункових документів (на оплату автобанів, дизцалива за кордоном, митних платежів та митного оформлення) - в сумі 8260909,85 грн.. в т.ч. за 2017 р. в сумі 3443616,53 грн., за 2018 р. 4817293,32 грн.

-добові водіїв за перебування у відрядженнях під час виконання своїх посадових обов`язків (здійснення перевезення вантажів) в сумі 7847130,22 грн., в т.ч, за 2017 р. в сумі 4659848,22 грн., за 2018 р. 3187282,0 грн.

Водночас, ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат витрати по авансових звітах найманих працівників за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. в сумі 15087884,8 грн., в т.ч. за 2017 р. в сумі 7829013,4 грн., за 2018 р. 7258871,4 грн.

При цьому, суд зауважує, що згідно банківської виписки встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 р, по 31.12.2018 р. підтверджено наявність коштів по оплаті добових на загальну суму 12706900,0 грн. у тому числі за 2017 рік на 5907400,0 грн., за 2018 рік - 6799500,0 грн.

Тобто, дослідивши вищенаведені документи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем встановлено завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 4028837,9 гривень.

При цьому, позивачем ні під час перевірки, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано документів, які б підтверджували витрати, у тому числі документів, щодо походження готівкових коштів для проведення розрахунків із працівниками по авансовим звітам, актів взаємозаліку, банківських виписок, згідно яких проводилась видача готівкових коштів з поточного рахунку для проведення розрахунків з працівниками, актів виконаних робіт, актів на списання пального.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтовані доводи апелянта, що податковим органом під час перевірки, правомірно прийнято до складу витрат ФОП ОСОБА_1 лише витрати по авансових звітах найманих працівників за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року в сумі 12706900, оскільки витрати по авансових звітах (оплата добових) фактично підприємцем не понесені, тобто не оплачені в сумі 4028837,9 грн., у тому числі за 2017 рік на 2734745,3 грн., за 2018 рік - 1294092.6 грн.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, внаслідок порушення пп. 164.1.1., п. 164.1, абз.2 п_ 164.1 ст.164 та п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 Податкового кодексу України колегія суддів приходить до висновку, що платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід на суму 4028837,9 грн., в тому числі за 2007р. на суму 2734745,3 грн., за 2018р. на суму 1294092,6 грн., у зв`язку з чим податковим органом правомірно донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період - з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. в сумі 1087786.23 грн.

Водночас, судова колегія зазначає, що заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності позивача призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності за 2017-2018 рік на суму 60432,57 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 41021,18 грн., за 2018 рік в сумі 19411,39 грн., та неутримання військового збору із виплат винагород в сумі 807,23 грн., чим порушено п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України.

Крім того, як встановлено під час перевірки правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, платником податків - фізична особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. до 31.12.2018р. занижено ЄСВ на загальну суму 230886,70 грн., в тому числі за 2017 р. в сумі 94191,90 грн., за 2018 р. в сумі 136694, 80 грн., за рахунок заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок да загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) та в результаті чого відповідачем правомірно донараховано єдиний внесок на загальну суму 230886,70 гривень.

Водночас, суд першої інстанції прийшовши до висновку, що реальність понесених позивачем витрат у 2017-2018 році підтверджено наданими ФОП ОСОБА_1 авансових звітів і первинних документі, які як стверджує позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, підтверджують витрати позивача на закупівлю палива, виплату добових водіям та інше, не враховано те, що валові витрати повинні відповідати наступним вимогам:

1.Документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

2.Пов`язані із господарською діяльністю підприємця.

3.Безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

4.Послуги повинні бути отримані та фактично сплачені.

Тобто, з аналізу вищенаведених правових норм та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що послуги повинні бути не тільки отримані, а й оплачені.

При цьому, такі документи, як авансові звіти, відомості обліку підзвітних коштів можуть підтверджувати витрати підприємця, лише в сукупності з документами, що підтверджують оплату (банківську виписку, платіжне доручення, фіскальний чек і т.д.).

Відповідно до п. 177.2 ст.177' ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пп. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг"), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Підпункт 5 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат встановлює, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані із отриманим доходом, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що надані для перевірки авансові звіти на частину виплати добових в розмірі 4028837,9 грн. не можуть свідчити про реальність здійснення таких операцій, зокрема виплати добових найманим працівникам за авансовими звітами, у зв`язку з відсутністю готівкових коштів, так як інші витрати які зазначені в авансових звітах підтверджені розрахунково-платіжними документами, чим порушено п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу У країни.

Колегія суддів критично відноситься до висновку суду першої інстанції, що представником відповідача не було надано інформації щодо походження розбіжностей в сумі 4028837,90 грн. із зазначенням звітного періоду (періодів), в якому вони виникли та щодо яких правовідносин, тощо, оскільки дана інформація повністю відображена у акті перевірки, у відзиві та у запереченнях, які містяться в матеріалах справи.

Так, судова колегія звертає увагу, що на сторінці 19 акту перевірки наведено результати перевірки визначення витрат за даними декларації, які описані та викладені у вигляді таблиць.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що витрати частково не підтверджені перевіркою; а саме: витрати на придбання ТМЦ за 2017 рік у сумі - 2 734745,3 грн. та витрати на придбання ТМЦ за 2018 рік у сумі 1 294092,6 грн., решта витрат: щодо придбання ТМЦ, оплати праці та інші витрати підтверджені перевіркою, оскільки підтверджені розрахунково-платіжними документами.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правовідносини по яких виникли розбіжності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно наявною заборгованістю по розрахунках з контрагентами встановлено, що витрати неоплачених наданих послуг по перевезенню вантажів в результаті зовнішньоекономічної діяльності позивача, не підтверджено (стор. 14 акту).

Судом встановлено, що згідно матеріалів справи у платника дебіторська заборгованість по покупцях: станом на 01.01.2017 року становить 541680,90 грн., станом на 01.01.2018 року у сумі 1 395685,49 грн., станом на 01.01.2019 року у сумі 3 244674,09 грн.

Вказана сума розбіжностей підтверджується документами, які було надано позивачем, під час перевірки.

Разом з цим, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що позивачем не надано документів, які б підтверджували витрати, у тому числі документів щодо походження готівкових коштів для проведення розрахунків із працівниками по авансових звітах, актів взаємозаліку, банківських виписок, згідно яких проводилася видача готівкових коштів з поточного рахунку для проведення розрахунків з працівниками, актів виконаних робіт, актів на списання пального.

Колегія суддів звертає увагу, що під час перевірки податковим органом було виявлено розбіжність між сумою зняття коштів за даними банківських виписок та сумами витрат по авансових звітах та на оплату праці. При цьому, пояснень щодо інших джерел походження готівкових коштів до перевірки та до позову не надано.

Крім того, пунктом 14 Інструкції «Про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

Таким чином, враховуючи те, що використовувати власні рахунки для проведення операцій, пов`язаних, із здійсненням підприємницької діяльності заборонено, при цьому договору позики позивачем ні під час перевірки, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо правильності висновків перевірки стосовно завищення позивачем витрат, не підтверджених документально.

Даючи оцінку доводам апелянт стосовно правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 20.12.2019р. №, № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20.12.2019 р., рішення від 20.12.2019р. №, колегія суддів враховує слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою з питань своєчасної сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 р. виявлено неутримання та несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду та встановлені порушення п. 168.1.1, п.168.1 ст.168, пп..176.2.а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно даних отриманих від митної установи здійснював міжнародні перевезення вантажів де в митних деклараціях зазначено, що являється перевізником ОСОБА_1 та транспортний засіб номерний знак НОМЕР_2 / НОМЕР_3 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується копією листа від 09.10.2019 р. регіонального сервісного центру МВС у Чернівецькій області.

Проте, всупереч вказаним обставинам, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги вказані вище обставини.

Суд зауважує, що факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із ОСОБА_1 підтверджується тим, що у акті перевірки на сторінці 14 зафіксована дебіторська заборгованість ФОП ОСОБА_3 перед позивачем станом на 01.01.2018 у сумі 21000,00 грн.; станом на 31.12.2018 у сумі 162000,00 грн. При цьому, слід зауважити, що про наявну дебіторську заборгованість позивач повідомив податковий орган особисто у листі від 18.11.2019 року вх.99Г8/ФОП, який міститься у матеріалах справи, що також свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині.

Також, апелянт наголошує на правомірності винесення податкового повідомлення - рішення від 20.12.2019 р. № , яким до позивача застосовано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД у сумі 971002,8 грн.

Даючи оцінку вказаному податковому повідомленню рішенню, колегія суддів вказує на слідуюче.

Як встановлено зі змісту акту перевірки, 03.09.2014 року між платником ФОП ОСОБА_1 , та іноземною фірмою ТОВ «Група Венго» (реквізити фірми: р. Грузія, г. Тбилиси, 0162, р/с НОМЕР_4 в TBC BANK Тбилиси) укладено договір № 878 від 03.09.2014 року перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

Згідно договору, на кожне окреме перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке включає опис умов і особливості конкретного" перевезення і є додатком до даного договору.

Підтвердження факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної міжнародного зразка (накладна CMR) з відмітками вантажовідправника, отримувача вантажу та митних органів (оригінали знаходяться у позивача).

Сума фрахту (провізна плата) узгоджується сторонами в транспортному замовленні (заявці).

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов договору № 878 від 03.09.2014 року за перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 надано послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні іноземній фірмі ТОВ «Група Венго» на загальну суму 690000,0 грн.

Водночас, як встановлено перевіркою позивачем було порушено ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від/23.09.1994 року, п. 17 Указу Президента України «Про запровадження режиму жорстокого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі» № 982/98 від 07.09.1998 року (з внесеними змінами та доповненнями) та п.2 Постанови правління НБУ №7 від 02.01.2019 року, при виконані договору № 878 від 03.09.2014 року перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні укладеного з іноземною фірмою ТОВ «Група Венго», а саме, ФОП ОСОБА_1 , допущено порушення законодавчо-встановлених термінів несвоєчасне надходження виручки в сумі 690000,0 грн. Розрахунок пені наведено в додатку №1 до акта перевірки (додаток №1 до акту додається).

Також, згідно акту, 09.03.2011 року між ФОП ОСОБА_1 та іноземною фірмою ВАТ «Стугна» (реквізити фірми: АДРЕСА_1 ) укладено договір № 03/09/01 від 09.03.2011 року перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

На виконання умов договору №03/09/01 від 09.03.2011 року за перевірений період ФОП ОСОБА_1 надано послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні іноземній фірмі ВАТ «Стугна» на загальну суму 374000,00 грн.

Згідно договору вартість послуги перевізника здійснюється за згодою сторін окремо по кожному перевезення з врахуванням маршруту та погоджених сторонами умов виконання перевезення.

Оплата послуг перевізника здійснюється на основі виставленого перевізником рахунку протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку або його копії.

Колегія суддів звертає увагу, що факт надання послуги підтверджується оригіналом товарно-транспортної накладної міжнародного зразка (накладна CMR) з відмітками вантажовідправника, отримувача вантажу та митних органів.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року, п.17 Указу Президента України «Про запровадження режиму жорстокого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі» № 982/98 від 07.09.1998 року (з внесеними змінами та доповненнями) та п.2 Постанови правління НБУ №7 від 02.01.2019 року, при виконанні договір № 878 від 03.009.2014 року перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні укладеного з іноземною фірмою ВАТ «Стугна», а саме, ФОП ОСОБА_1 , допущено порушення законодавчо-встановлених термінів» - несвоєчасне надходження валютної виручки в сумі 166000,00 грн. Розрахунок пені наведено в додатку №1 до акту перевірки.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено актом перевірки, 23.03.2015 року між платником податків фізичною особою ОСОБА_1 , та іноземною фірмою «SdTrans» (реквізити фірми: АДРЕСА_2 р/с НОМЕР_5 в ТВС Bank г. Тбилиси, директор ОСОБА_4 ) укладено договір № 3 від 23.03.2015 року про перевезення вантажів.

Під час дослідження матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що предметом даного договору є:

1.1експедитор, під умовою отримання провізії (винагороди), викладеного у додатку до договору, від імені і за дорученням Замовника здійснює контейнерні, автомобільні, залізно дорожні, повітряні та інші мультимодальні перевезення вантажів.

1.2 Замовник, на основі виписаного інвойса, платить Експедитору провізію, розміри якої для кожного перевезення встановлюється сторонами в додатку до письмового договору (у формі заказу)

1.3 Форма заказу є додатком до договору і його невід`ємною частиною, яким визначаються деталі, пов`язані з кожним перевезенням.

Згідно договору, замовник оплачує Експедитору вартість робіт (провізію) згідно тарифів, передбаченими додатком (форма заказу) даного договору, на основі інвойса, наданого Експедитором. Оплата проводиться в національній валюті.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору № 3 від 23.03.2015 року за перевірений період фізичною особою ОСОБА_1 надано послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні іноземній фірмі «SdTrans» на загальну суму 2087400,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року, п.17 Указу Президента України «Про запровадження режиму жорстокого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі» № 982/98 від 07.09.1998 року (з внесеними змінами та доповненнями) та п.2 Постанови правління НБУ №7 від 02.01.2019 року, при виконанні договору №3 від 23.03.2015 року перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні укладеного з іноземною фірмою «SdTrans», а саме, ФОП ОСОБА_1 , допущено порушення законодавчо встановлених термінів - несвоєчасне поступлення валютної виручки в сумі 1182300,00 грн. Розрахунок пені наведено в додатку №1 до акта перевірки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185/94-ВР від 23.09.1994 року виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей зазначені в контрактах, але не пізніше 480 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг та з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг.

Відповідно до п.17 Указу Президента України «Про запровадження режиму жорстокого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі» № 982/98 від 07.09.1998 року (з внесеними змінами та доповненнями) установлено, що розрахунки у валюті України за експортно-імпортними операціями здійснюються резидентами України в порядку, передбаченому для розрахунків у іноземній валюті Законом України "Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті".

Згідно п.2 Постанови правління НБУ №7 від 02.01.2019 року, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 (далі Положення про заходи захисту), поширюються на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07 лютого 2019 року не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління НБУ від 24.03.1999 №136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631 (далі - Інструкція №136) відлік законодавчо встановленого строку розрахунків за експортними операціями банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

Згідно з п. 3,2. Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків за імпортними операціями банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення операцій.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем надано достатню кількість доказів, які підтверджують порушення позивачем строків проведення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а саме вказане відображено у в додатку № 1 до акта, де розраховано пеню, копіями договорів, які містяться, як у матеріалах перевірки, так долучені і до матеріалів даної справи.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що у акті перевірки описані усі договори, їх умови, є посилання на первинні документи (стор.11 акту), що свідчить про те, що податковим органом детально відображено господарські операції, в результаті яких вчинено відповідне порушення.

Більше того, з матеріалів справи встановлено, що факт надання послуг у сфері зовнішньоекономічної діяльності представником позивача не заперечувався.

При цьому, суд зазначає, що про здійснення господарських операцій та виникнення у нерезидентів грошових зобов`язань перед позивачем свідчить наявна дебіторська заборгованість покупців послуг у розрізі контрагентів, про що позивач повідомив податковий орган особисто у листі від 18.11.2019 року вх.9918/ФОП, який міститься у матеріалах справи.

Одночасно, порушення законодавчо-встановлених термінів, а саме: несвоєчасне надходження виручки від покупців послуг іноземних фірм підтверджується проведеним аналізом руху коштів на розрахункових рахунках позивача (етор.10 акту).

З матеріалів справи вбачається, що на поточні валютні рахунки позивача за перевіряємий період надійшло лише 1900,00.

При цьому суд першої інстанції не надав оцінку відомість бухгалтера щодо розрахунків з покупцями контрагентами, а саме з "ТОВ «Група Венго», ВАТ «Стугна» «SdTrans», що відображено в додатку № 1 до акта.

Водночас, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що відповідачем не надано до суду доказів, які стосуються порушення строків проведення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не наведено жодних фактів надання послуг на зазначену в таблиці до акту перевірки суму заборгованості нерезидентів та докази виникнення у нерезидентів грошових зобов`язань перед позивачем.

У відповідності зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку із чим податкові повідомлення-рішення від 20.12.2019 року: № , № , , № , № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від20.12.2019року № Ф- та №Ф-, рішення від 20.12.2019 року № та № , винесені на підставі чинного законодавства, є правомірними та не підлягають скасуванню.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними рішень скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними рішень відмовити

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.