Справа № 380/7806/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року справа №380/7806/20

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Л.В.,

за участі:

позивача не прибув,

представник відповідача 1 - не прибув,

представника відповідача 2 не прибув,

представник третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про стягнення моральної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицького управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - Дрогобицьке управління ДКС України, відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - Державна казначейська служба України, відповідач 2) з вимогою стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 34041,53 грн. матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 29.09.2016 року перебуває на обліку у Дрогобицькому відділі обслуговування громадян (Сервісний центр) Головного управління ПФУ у Львівській області, де відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 йому призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітку працюючого судді. Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення. Вказані зміни набули чинності з 01.07.2014. Отже, з часу перебування на обліку, а саме з вересня 2016 року по лютий 2018 року щомісячне довічне грошове утримання позивача оподатковувалося. Вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Вважає, що внаслідок прийняття Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII (пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19) відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які позивач міг очікувати відповідно до норм законодавства, чинного на момент виникнення відповідних прав. Свою категоричну позицію з цього приводу висловив Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 р. та в інших рішеннях. Норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу втратили чинність з 27.02.2018, тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення моїх прав, що припинено після 27.02.2018. Зазначає, що згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 5046 від 30.07.2018 року за період з вересня 2016 року по лютий 2018 року з його щомісячного довічного грошового утримання утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 34041,53 грн. Для вирішення даного спору у жовтні 2018 року позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, який 20.11.2018 ухвалив рішення про задоволення його позовних вимог (справа № 442/7213/18). Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 13.08.2019 провадження у справі № 442/7213/18 закрито у зв`язку з тим, що такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 09.10.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, третя особа).

Від відповідача 1 Дрогобицького управління ДКС України у Львівській області 06.11.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що відповідно до статті 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів здійснюється органами Казначейства за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Звертає увагу суду, що оподаткування щомісячного грошового утримання судді здійснювалось не органами Казначейства, а безпосередньо органами Пенсійного фонду. Вважає, що визнання положень абзаців 13, 14 пункту 32 розділу І Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи та положень абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України неконституційними не є порушенням цивільного права позивача. Вказує, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету, без внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік неможливо оскільки згаданим Законом не передбачено бюджетних призначень на відшкодування вищенаведеного виду шкоди. В зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10.11.2020 надійшов відзив, у якому така проти позову заперечує повністю. Вважає, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України діяли до 27.02.2018, а визнані неконституційними та втратили чинність лише з 27.02.2018, як це визначено ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2018 № 1-р/2018, що також, визначено вказаним рішенням тому підстав для стягнення матеріальної шкоди за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 34041,53 грн. немає.

Від відповідача 2 Державної казначейської служби України 13.11.2020 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 проти позовних вимог заперечив. Зазначає, що у позивача, на момент коли з його довічного грошового утримання до державного бюджету відраховувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, не було законних сподівань на отримання довічного грошового утримання без оподаткування, оскільки на цей момент діяли правові норми абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Вважає, що визнання положень абзаців 13, 14 пункту 32 розділу VI Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи та положень абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України неконституційними не є порушенням цивільного права позивача. Стверджує, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету, без внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік неможливо, оскільки згаданими Законами не передбачено бюджетних призначень на відшкодування вищенаведеного виду шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, від відповідача 2 надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.11.2020 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання 15.02.2021 сторони, третя особа явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Клопотань, пов`язаних з розглядом справи, суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки №5046 від 30.07.2018 про суму утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з ОСОБА_1 утримано в період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року податок з доходів фізичних осіб в сумі 3404153 грн.

Для вирішення даного спору у жовтні 2018 року позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, який 20.11.2018 ухвалив рішення про задоволення позовних вимог (справа № 442/7213/18).

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.08.2019 провадження у справі № 442/7213/18 закрито у зв`язку з тим, що такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частини 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно пункту 164.1 статті 164 цього Кодексу, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначені пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, який набрав чинності з 01.07.2014 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, згідно яких органи Пенсійного фонду України набули статусу податкового агента, а пункт 164.2 статті 164 доповнений новим підпунктом 164.2.19 такого змісту: 164.2.19. суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01.01.2015, підпункт 164.2.2019 Податкового кодексу України викладено в наступній редакції: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

У подальшому, згідно внесених Законом України від 02.06.2016 №1411-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України змін, базою оподаткування ПДФО є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Також, пунктом 16-1 Підрозділу 10 Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Тобто, з наведеного випливає, що об`єктом оподаткування військового збору, є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб, при цьому базою оподаткування по відношенню до позивача є загальний розмір пенсії.

Статтею 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

27.02.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі № 1-6/2018, у якому дійшов висновку, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з резолютивною частиною рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 у справі № 1-6/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 27.02.2018.

Таким чином, фактичне оподаткування пенсій припинено з 27.02.2018, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №1-6/2018.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №755/3939/15-а (касаційне провадження К/9901/1250/18), від 24.10.2018 у справі №552/1027/15-а (касаційне провадження К/9901/1477/18), від 20.11.2018 у справі у справі №825/552/18 (касаційне провадження К/9901/53744/18), від 05.12.2018 у справі №453/686/15-а (касаційне провадження К/9901/6794/18), від 16.04.2019 у справі №318/2132/14-а (2а/318/97/2014), від 03.12.2019 року справа №161/8826/15-а адміністративне провадження №К/9901/15001/18, у постанові від 31.03.2020 року справа №592/2749/15-а (2а/592/118/15) адміністративне провадження №К/9901/5796/18

Отже, на час виникнення спірних правовідносин положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України були чинними, а отже підлягали застосуванню.

Відтак, здійснюючи відповідні відрахування пенсійний орган діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства, тому підстав для стягнення матеріальної шкоди за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 34041,53 грн. немає.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Таким чином, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновків, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 262, 294, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2021.

Суддя Потабенко В.А.