Справа № 240/14708/20
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/14708/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України, Житомирської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому з урахуванням уточнень, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської митниці ДФС від 04.08.2020 №81-о про звільнення її з посади начальника відділу організації роботи;

- поновити її на посаді начальника відділу організації роботи Житомирської митниці ДФС;

- стягнути з Київської митниці Держмитслужби України на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день прийняття рішення;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середньоденного заробітку за вимушений прогул.

В обґрунтування позову зазначає, що вона була незаконно звільнена з роботи, тому вважає, що суд має всі підстави для визнання незаконним наказу про її звільнення з посади та прийняття рішення про поновлення її на роботі. Вказує, що до моменту звільнення їй не запропоновано жодної посади у новоствореній структурі - Київській митниці Держмитслужби. При спілкуванні з в.о. начальника Київської митниці Держмитслужби запропоновано рівнозначні посади у м. Києві, але наступного дня пропозиції були не актуальні.

Ухвалою суду від 02.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов Київська митниця Державної митної служби України просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що дії митниці щодо припинення державної служби ОСОБА_1 та її звільнення є такими, що відповідають чинному законодавству, яке регулює питання проходження державної служби.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що відповідачем не враховані вимоги п. 4 ст. 21 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" щодо звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії. Попередження про звільнення членів комісії з реорганізації відбувається за два місяці. Поряд з цим проігноровані рекомендації постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №256 "Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ, організації на час встановлення карантину..." щодо незвільнення працівників під час карантину.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав на те, що посилання позивача на норми ст. 42 КЗпП України є помилковими.

Ухвалою суду від 22.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Від учасників справи надійшли клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 04.05.1993 працювала на різних посадах Житомирської митниці ДФС.

Позивача 27.04.2020 попереджено про її звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Згодом позивача повідомлено про зміну дати звільнення, а відповідно до повідомлення про дату звільнення від 30.06.2020 позивача було письмово попереджено про припинення державної служби та звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією Житомирської митниці ДФС.

Згідно з наказом Житомирської митниці ДФС від 04.08.2020 №81-0 "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 " припинено державну службу ОСОБА_1 , начальника відділу організаційної роботи, та звільнено із займаної посади 05.08.2020 у зв`язку з реорганізацією Житомирської митниці ДФС на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що дане звільнення є незаконним та таким, що порушує її конституційне право на працю, трудові гарантії, як працівника, та цілий ряд норм чинного законодавства і суперечить судовій практиці та висновкам Верховного Суду і Європейського Суду з прав людини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 5 Закону №889-VIII).

Безспірно, у розумінні вимог п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Як зазначено в пункті 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законами, а саме Законом України "Про центральні органи виконавчої влади", де, крім іншого, у статті 5 визначені повноваження Уряду щодо реорганізації та ліквідації центральних органів виконавчої влади, її територіальних підрозділів.

Частиною 1 статті 4 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави та забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

За приписами статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Зазначене свідчить, що процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, регулюється законодавством про працю, зокрема, КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №816/979/17 (провадження №К/9901/3920/17) і в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України він підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права для спірних правовідносин у даній справі.

У зв`язку з цим суд враховує, що за приписами статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

При цьому у частині 2 статті 40 Кодексу законів про працю України прямо передбачено, що таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що до моменту її звільнення відповідачем не запропоновано жодної рівнозначної посади у новоствореній структурі - Київській митниці Держмитслужби. При спілкуванні з в.о. начальника Київської митниці Держмитслужби А.Борисенком останній пропонував їй рівнозначні посади у м. Києві, але наступного дня відмовлявся від пропозицій. Наказ про її звільнення підписаний та зареєстрований 04.08.2020 за №81-о, а 05.08.2020 у день її звільнення їй запропоновано посаду головного державного інспектора митного поста "Житомир", яка не відповідає її категорії, кваліфікації та спеціалізації. Також зауважила, що на день її звільнення були вакантні посади категорії "Б", але вони не були їй запропоновані (наприклад, начальник відділу у сфері запобігання, виявлення та протидії корупції у м. Житомир), що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, яка встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до листа від 27.07.2020 №31/В/06-70-04 голови комісії з реорганізації Житомирської митниці ДФС повідомлено позивача про те, що у разі її згоди на переведення до Київської митниці Держмитслужби, запропоновано написати заяву на звільнення у порядку переведення, а у разі відмови від переведення (відсутність заяви про звільнення в порядку переведення до 05.08.2020) її буде звільнено з займаної посади 05.08.2020 у зв`язку з реорганізацією Житомирської митниці ДФС на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до структури Київської митниці Держмитслужби України у такій структурі наявний відділ кадрового забезпечення. Відповідно до штатного розпису Київської митниці Держмитслужби України на 2019 рік, тобто у період, коли відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" розпочалась реорганізація митного органу, в Київській митниці передбачене управління забезпечення роботи та документообігу, з відділами організаційної підтримки роботи та адміністративного забезпечення, реєстрації та обробки кореспонденції, до штату яких входять, зокрема, посади начальників відділу.

Однак, відповідач одночасно з попередженням про звільнення не виконав свій обов`язок та не запропонував позивачу наявні вакантні посади у Київській митниці Держмитслужби України, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Запропонована відповідачем на день звільнення позивачу посада головного державного інспектора митного поста "Житомир" є посадою, яка нерівноцінна тій посаді, з якої позивач була звільнена.

Суд зазначає, що положеннями частини першої статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. За правилами частини 2 цієї статті - визначено категорії працівників, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 цієї ж статті).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом підготовки довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення. Жодних доказів застосування цієї процедури відповідачем надано не було.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 №208/3390/16-а звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, роботодавець позивача зобов`язаний був запропонувати ОСОБА_1 усі вакантні у нього посади з дня попередження про вивільнення, чого зроблено не було. Крім того, ним не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі.

У судовому засіданні також встановлено, що до Київської митниці Держмитслужби України було переведено абсолютну більшість працівників Житомирської митниці ДФС за винятком окремих працівників, у тому числі і позивача. Відповідачами не надано жодних обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для черговості такого переводу.

У той же час, позивач є фахівцем та має належний кваліфікаційний рівень, за весь час роботи не має жодного стягнення.

У силу вимог Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" гарантується недопущення дискримінації у всіх сферах суспільних відносин, в тому числі на державній службі.

Вказані обставини свідчать про те, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу Житомирської митниці ДФС від 04.08.2020 №81-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації роботи як такого, що прийнятий не на підставі вимог чинного законодавства, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу рівності перед законом, а тому позовні вимоги у цій частині задовольняє.

Суд зауважує, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлено порушення прав позивача, то вимоги щодо поновлення позивача на державній службі на посаді начальника відділу організації роботи у Житомирській митниці ДФС з 06.08.2020 підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та нарахування і виплати суми середнього грошового забезпечення за один місяць підлягає негайному виконанню.

З огляду на зміст норми, закріпленої у частині 2 статті 235 КЗпП України, суд, ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, зобов`язує Житомирську митницю нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового рішення. При цьому, вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, помилково адресовані позивачем Київській митниці Держмитслужби України, оскільки ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з цим органом, а тому щодо Київської митниці суд відмовляє у задоволенні позову.

Підстави, передбачені ст.ст. 139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат у даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київської митниці Державної митної служби України (бульвар Вацлава Гавела, 8-А,м. Київ 124, 03124, 9), Житомирської митниці ДФС (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської митниці ДФС від 04.08.2020 №81-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації роботи.

Поновити ОСОБА_1 з 06.08.2020 на посаді начальника відділу організації роботи Житомирської митниці ДФС.

Стягнути з Житомирської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день прийняття рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахування і виплати суми середнього грошового забезпечення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Повне судове рішення складене 19.02.2021.

Суддя Н.М. Майстренко