Справа № 380/5610/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5610/20 пров. № А/857/13546/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Стельмаха П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року (суддя Сподарик Н.І., час ухвалення 13:39 год., місце ухвалення м.Львів, дата складення повного тексту 02.10.2020 року),

в адміністративній справі №380/5610/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської обласної прокуратури, в якому просив: 1) визнати протиправними дії прокуратури Львівської області, які виявились у відмові надати ОСОБА_1 інформацію в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації, а саме: засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019р. №11/1/1-2048вих-19 та від 09.10.2019р. за №11/1/1-2069вих-19; 2) зобов`язати прокуратуру Львівської області, упродовж п`яти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі, надати ОСОБА_1 інформацію в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації, а саме: засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019р. №11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019р. за №11/1/1-2069 вих-19.

Відповідач позову не визнав, вважаючи, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Львівської обласної прокуратури щодо неналежного розгляду запиту від 03.06.2020 ОСОБА_1 в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації. Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру розглянути запит від 03.06.2020 ОСОБА_1 в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 29.09.2020 року не погодився відповідач Львівська обласна прокуратура та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.245 КАС України застосовано положення п.3 та п.4 цієї статті одночасно. Тобто визнано дії Львівської обласної прокуратури (не вказано якими) та зобов`язано відповідача розглянути запит позивача від 03.06.2020 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також апелянт зазначає, що 06.07.2020 на електронну адресу прокуратури області надійшла заява ОСОБА_1 від 03.06.2020 про надання копій листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за №11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019 за №11/1/1-2069 вих-19 щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посади в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестацію, однак судом першої інстанції безпідставно зазначено про надходження від позивача запиту. Звертає увагу скаржник, що вказана заява зареєстрована в порядку Закону України «Про звернення громадян», зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із проханням надати копії документів з метою захисту порушеного право на працю. Тому вважає апелянт безпідставним висновок суду про неналежний розгляд запиту на отримання публічної інформації від 03.06.2020, оскільки такий не стосувався реалізації ним своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, що є умовою для розгляду звернення в порядку, визначеному Законом, а також розгляд неуповноваженою особою. Зазначає апелянт, що оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, заявнику надано роз`яснення щодо порядку отримання публічної інформації, що не може свідчити про можливе порушення права ОСОБА_1 на отримання публічної інформації. Вважає апелянт помилковим висновок суду першої інстанції про підтвердження статусу інформації як «публічної» у зв`язку із вказанням на належного розпорядника інформації - Офісу Генерального прокурора. Також вважає необґрунтованим твердження суду першої інстанції, що відповідь на звернення підписана неуповноваженою на те особою.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 29.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, подав на неї відзив, у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з правильним встановленням обставин справи, яке просить залишити без змін, залишивши без задоволення апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, і такі обставини не заперечуються сторонами, що позивач ОСОБА_1 займав посаду першого заступника прокурора Львівської області та органів прокуратури, з якої наказом Генеральної прокуратури України від 22.10.2019р. №448к звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру з 22.10.2019 року.

04.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Львівської області на електронну адресу із запитом від 03.06.2020 року про надання засвідчених копій листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за №11/1/1-2048вих -19 та від 09.10.2019 за №11/1/1-2069 вих-19, які містять інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації (а.с. 32, 56, 57, 83).

Листом прокуратури Львівської області від 08.07.2020 року за №11-757вих-20 ОСОБА_1 повідомлено, що Закон України Про звернення громадян не містить обов`язку органу, який розглядає звернення щодо надання належно завірених копій документів. Також інформовано, що запитувані копії документів не стосуються розгляду звернення. Роз`яснено, що для отримання належним чином завірених копій листів Генеральної прокуратури України на виконання вимог ст.5 Закону України Про доступ до публічної інформації, яка забезпечує доступ до інформації шляхом подання інформаційного запиту до належного розпорядника, ОСОБА_1 вправі звертатися до розпорядника вказаної інформації Офісу Генерального прокурора (а.с. 33, 58).

Позивач вважаючи, що його право у наданні доступу до публічної інформації порушено, звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином розглянув запит ОСОБА_1 від 03.06.2020 року, що стало підставою зобов`язання розглянути такий запит та надати відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Щодо вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу засвідчені копії запитуваних документів, то суд першої інстанції визнав такі повноваження дискреційними та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Реалізацію громадянами України закріпленого у статті 40 Конституції України права регламентовано Законом України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 року №2939-VI та Законом України Про звернення громадян від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

Статтею 1 Закону України Про доступ до публічної інформації від 02.10.1992 №2657-XII передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Статтею 5 Закону України Про доступ до публічної інформації, зокрема, передбачено забезпечення доступу до інформації, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядниками інформації для цілей цього Закону, зокрема, визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

В силу ч.1 ст.14 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ст.23 Закону України Про доступ до публічної інформації, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Також, статтею 2 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Поряд з цим, слід зазначити, що Закон України Про звернення громадян регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст.3 Закону України Про звернення громадян, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.15 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відтак, аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що одержавши запит на інформацію, поданий згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації", який за своїм змістом є зверненням у розумінні Законом України "Про звернення громадян", розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини 5 статті 19, пункт 4 частини 1 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації"), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України "Про звернення громадян". При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №813/3059/16.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що матеріалами справи підтверджується, що 04.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся на електронну адресу Прокуратури Львівської області із запитом від 03.06.2020 про надання засвідчених копій листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за №11/1/1-2048вих-19 та від 09.10.2019 за №11/1/1-2069вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації.

Із змісту відповіді прокуратури Львівської області від 08.07.2020р. за №11-757вих-20 видно, що така надана у порядку Закону України Про звернення громадян, де зазначено, що Закон України Про звернення громадян не містить обов`язку органу, який розглядає звернення щодо надання належно завірених копій документів, а саме: листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за №11/1/1-2048вих-19 та від 09.10.2019 за №11/1/1-2069вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації.

З врахуванням такого суд першої інстанції правильно визначив, що інформація, про надання якої звернувся позивач, є публічною інформацією, яка створена і зафіксована розпорядником інформації, знаходиться у його володінні, віднесена до публічної інформації, що оприлюднюється у формі відкритих даних. При цьому судом вірно встановлено, що відповідач безпідставно розцінив запит позивача на отримання публічної інформації як звернення громадян. Запит ОСОБА_1 від 03.06.2020 не стосувався реалізації ним своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, що є умовою для подання звернення у вигляді заяви та її розгляду в порядку, визначеному Законом України Про звернення громадян, запитувач просив надати відомості, що підпадають під визначення публічної інформації.

При цьому, доводи відповідача про те, що такий запит не містив посилання на Закон України Про доступ до публічної інформації, відхиляються, оскільки положення статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначають обов`язкові реквізити запиту та водночас можливість подання в довільній формі.

Судом встановлено, що запит ОСОБА_1 від 03.06.2020 містить усі необхідні реквізити, що встановлені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина четверта статті 20 Закону).

Щодо заперечень апелянта про необґрунтоване твердження суду першої інстанції про те, що відповідь на звернення підписана неуповноваженою на те особою, то суд першої інстанції вірно керувався Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації в органах прокуратури України, затверджену наказом Генеральної прокуратури України 18.04.2018 за №75 (Інструкція №75), яка визначає процедуру оприлюднення публічної інформації та розгляду запитів на інформацію, а також відшкодування запитувачами фактичних витрат на копіювання та друк документів відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації.

Пунктом 1 і 2 Розділу ІV Інструкції №75 визначено, що у Генеральній прокуратурі України та регіональних прокуратурах приймання запитів на інформацію здійснюють спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури. У місцевих прокуратурах приймання запитів на інформацію здійснюють прокурори, відповідальні за цей напрям роботи, згідно з розподілом обов`язків відповідають за організацію роботи спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури і які шляхом вчинення резолюцій визначають самостійні структурні підрозділи, до компетенції яких належить запитувана інформація.

У місцевих прокуратурах реєстрацію запитів здійснюють працівники, відповідальні за ведення діловодства, після чого невідкладно подають їх керівнику, який шляхом вчинення резолюцій визначає виконавця.

Згідно п.5 Розділу ІV Інструкції №75, у запиті на інформацію зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові (найменування) запитувача, поштова адреса або адреса електронної пошти, а також контактний номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назва, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит (якщо запитувачу це відомо); підпис і дата за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно п.6 Розділу ІV Інструкції №75, запити на інформацію невідкладно реєструються в автоматизованій системі електронного документообігу.

Відповідно до пунктів 8, 9 Розділу ІV Інструкції №75, після вчинення резолюції запити невідкладно, але не пізніше наступного робочого дня службою діловодства надаються для організації виконання керівникам самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України чи регіональних прокуратур, а в місцевих прокуратурах - виконавцю. Строки підготовки запитуваної інформації у самостійних структурних підрозділах Генеральної прокуратури України чи регіональних прокуратур та надання її до спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури не можуть перевищувати трьох робочих днів з дня отримання запитів (крім випадків, передбачених частиною другою статті 20 Закону).

У зазначений строк запитувану інформацію, у тому числі електронну версію, з копіями необхідних документів до спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури надають за своїм підписом керівники самостійних структурних підрозділів за погодженням із заступником Генерального прокурора чи заступником керівника регіональної прокуратури.

У разі підпорядкування самостійного структурного підрозділу відповідно до розподілу обов`язків між керівництвом безпосередньо Генеральному прокурору або керівнику регіональної прокуратури запитувану інформацію у такому самому порядку надає за своїм підписом керівник самостійного структурного підрозділу.

Достовірність та повноту наданої інформації забезпечує відповідний самостійний структурний підрозділ, який надає інформацію для спеціального структурного підрозділу.

Згідно п. 11, 12 Розділу ІV Інструкції №75, підготовку проектів відповідей на запити на інформацію здійснюють спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури, прокурори місцевих прокуратур, відповідальні за цей напрям роботи. Відповіді надаються запитувачам з копіями відповідних документів (за потреби) у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналізуючи наведені положення Інструкції №75, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідь у даній ситуації прокуратури Львівської області від 08.07.2020 року надана не уповноваженою на те особою, а саме начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області.

Крім того, у відповіді від 08.07.2020 року за №11-757вих-20 відповідач значив, що для отримання належним чином завірених копій листів Генеральної прокуратури України на виконання вимог ст.5 Закону України Про доступ до публічної інформації, яка забезпечує доступ до інформації шляхом подання інформаційного запиту до належного розпорядника, ОСОБА_1 вправі звертатися до розпорядника вказаної інформації Офісу Генерального прокурора, з огляду на що суд першої інстанції правильно звернув увагу про підтвердження відповідачем запитуваної позивачем інформації як «публічної».

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Таким чином, у разі не володіння інформацією, але відаючи до повноважень якого саме органу належить надання запитуваної публічної інформації, відповідач повинен був направити запит належному розпоряднику.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежний розгляд відповідачем запиту позивача від 03.06.2020 року, а отже про протиправність дій відповідача щодо неналежного розгляду запиту позивача від 03.06.2020 року в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації.

При цьому, доводи апеляційної скарги про не зазначення в резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року яким способом визначені дії відповідача, колегія суддів відхиляє, вважаючи, що судом першої інстанції в резолютивній частині оскарженого рішення допущено описку в частині не зазначення слова «протиправними», яка може бути виправлена судом першої інстанції.

Із змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції видно, що суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача у формі неналежного розгляду запиту позивача від 03.06.2020 року.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме, визнання протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду запиту позивача від 03.06.2020р. та зобов`язання відповідача розглянути запит позивача від 03.06.2020р. в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, тобто щодо зобов`язання відповідача упродовж п`яти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі надати позивачу інформацію в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації, а саме: засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019р. №11/1/1-2048вих-19 та від 09.10.2019р. за №11/1/1-2069вих-19, - не оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 29.09.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.2 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року в адміністративній справі №380/5610/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 18.02.2021 року