Справа № 640/16384/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 лютого 2021 року справа №640/16384/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі по тексту - відповідач, приватний виконавець Телявський А.М.)
третя особаОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа)
прозобов`язання провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання згоди органів опіки та піклування
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи, що відповідач протиправно не вчиняє заходи щодо примусової реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає зареєстрованого права власності або права користування на спірне нерухоме майно. Крім того позивач звертає увагу, що реєстрація малолітньої особи у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , відбулась після укладення договору іпотеки та без повідомлення і згоди позивача, як іпотекодержателя.

Ухвалою від 19 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження у справі №640/16384/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, залучив до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на встановлену чинним законодавством необхідність в отриманні згоди органів опіки та піклування для вчинення заходів щодо примусової реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), можуть бути оскаржені особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 24 лютого 2020 року ВП №61373460 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 24 лютого 2014 року №648, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить гр. ОСОБА_1 .

Спірне нерухоме майно передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», на підставі договору іпотеки, посвідченого 29 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим №10991.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за вказаним договором іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №8676. Строк платежу за вказаним договором іпотеки настав 17 лютого 2014 року.

У виконавчому написі від 24 лютого 2014 року №648, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 148 983,27 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 16 688,42 доларів США, що всього становить 165 671,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.02.214 року становить 1 480 773,57 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням нотаріального напису - 1 700,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 24 лютого 2020 року ВП №61373460 накладено арешт на майно, а саме квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до відповідача заяву від 03 липня 2020 року про передачу на реалізацію іпотечної квартири, за результатами розгляду якої у листі від 07 липня 2020 року приватний виконавець Телявський А.М. повідомив, що така заява не підлягає виконанню, з огляду на проживання у спірній квартирі неповнолітньої особи.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується такими мотивами.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходи примусового виконання рішень визначені в статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», серед них, зокрема: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За правилами частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (частина перша статті 41 Закону України «Про іпотеку»).

З викладеного вбачається, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом її реалізації.

Наявні у справі докази підтверджують, що у квартирі АДРЕСА_4 , що належить боржнику на праві власності та передано стягувачу в іпотеку, прописана неповнолітня дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 яка найдена правом користування спірною квартирою.

Згідно листа Солом`янської районної державної адміністрації від 04 березня 2020 року №108-2523 «Про надання інформації щодо місця реєстрації» ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

До вказаного листа долучено витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким станом на 03 березня 2020 року за вищевказаною адресою зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата реєстрації 28.04.2000), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата реєстрації 03.05.2001), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата реєстрації 24.09.2011), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (дата реєстрації 24.09.2011), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата реєстрації 24.09.2011).

Приватний виконавець Телявський А.М. направив до Солом`янської районної державної адміністрації запит від 03 березня 2020 року №3532/20, в якому просив надати дозвіл на реалізацію квартири АДРЕСА_4 , що належить боржнику на праві власності.

У відповідь на запит приватного виконавця Служба у справах дітей та сім`і Солом`янської районної державної адміністрації у листі від 18 червня 2020 року №108/24-2359 «Щодо реалізації майна боржника» повідомила, що не може надати дозвіл на реалізацію майна боржника, де право користування має неповнолітня дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , для запобігання порушенню житлових прав дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини визначено Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 червня 2016 року №2831/5 (далі по тексту - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Підпункт 1 пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначає, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №755/10564/18.

Враховуючи викладене, суд вважає, що приватний виконавець Телявський А.М. не мав законних підстав здійснювати примусову реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання згоди органів опіки та піклування. Інакше це б вважалося порушенням житлових прав дитини.

При цьому, доводи позивача щодо порушення третьою особою норм законодавства і умов договору іпотеки щодо реєстрації у житлі неповнолітньої дитини суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини не впливають на правомірність поведінки приватного виконавця та не належать до предмета доказування у цій справі.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зобов`язання провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання згоди органів опіки та піклування, є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач довів правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, якщо розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д; ідентифікаційний код 36789421);

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 26; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий);

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Суддя В.А. Кузьменко