Справа № 620/3385/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3385/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Менської міської ради Менського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Менської міської ради Чернігівської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 15 рішення 41 сесії 7 скликання Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 04 серпня 2020 року за № 357 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по наданню у приватну власність на території Осьмаківського старостинського округу Менського району», зобов`язати Менську міську раду Менського району Чернігівської області повторно розглянути її заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, на території Осьмаківського старостинського округу Менського району.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено права та законні інтереси позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки чинне законодавство встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якого не дотримався відповідач, прийнявши протиправне рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 15 рішення 41 сесії 7 скликання Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 04 серпня 2020 року за № 357 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по наданню у приватну власність на території Осьмаківського старостинського округу Менського району»; зобов`язано Менську міську раду Менського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, на території Осьмаківського старостинського округу Менського району.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій зазначається, що суд першої інстанції, припустився порушень норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, оскільки судом не прийнято до уваги те, що існує Державний акт на право колективної власності серії ЧН 0036 від 18.11.1995 р. на земельну ділянку, що відноситься до земель колективної власності колишнього КСП «Нове життя». Зазначений Державний акт не скасовано, він є чинним, проте, не приймаючи зазначеного доказу, судом першої інстанції не аргументовано чому саме, з яких підстав його не прийнято до уваги, як належну підставу для відмови позивачу у задоволенні її заяви.

Також відповідачем зазначається, що відмова органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка бажає отримати земельну ділянку, чого також не враховано судом першої інстанції.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №620/3385/20, встановлено строк до 03 лютого 2021 року для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 03 лютого 2021 року.

Від ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розглядові справи на підставі наявних у ній матеріалів в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач 21 липня 2020 року звернулася до Менської міської ради Менського району Чернігівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Осьмаківського старостинського округу Менського району.

Рішенням 41 сесії 7 скликання Менської міської ради Менського району Чернігівської області за №357 від 04 серпня 2020 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по наданню у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, на території Осьмаківського старостинського округу з тих підстав, що зазначена земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності серії ЧН 0036 від 18.11.1995, який на даний час не скасований (за відомостями отриманими від відділу у Менському районі Головного управління Держеокадастру у Чернігівській області), земельна ділянка підлягає інвентаризації та реєстрації прав комунальної власності.

Не погоджуючись з підставами відмови, викладеними в оскаржуваному пункті рішення, позивач звернулася до суду з позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 26 жовтня 2020 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що порядок набуття прав власності, користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності чітко регламентований чинним законодавством України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу пункту "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, з викладеного зрозуміло, що будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, у статті 118 Земельного кодексу України міститься загальне посилання на те, що місце розташування земельної ділянки повинно відповідати вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з такого, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Колегія суддів звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає, що автоматично приймається рішення про надання її заявнику у власність. При цьому, відмова у наданні дозволу з інших підстав, ніж тих, що передбачені законом, не допускається.

В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу колегії судів на те, що судом першої інстанції не оцінено наданий ним доказ правомірності підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку земельної ділянки, а саме, що зазначена земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності серії ЧН 0036 від 18.11.1995, який на даний час не скасований, а земельна ділянка підлягає інвентаризації та реєстрації прав комунальної власності. Також відповідачем зазначено, що за інформацією, викладеною у листі від 30.07.2020 № 18-25-0.30-206/110-20, земельна ділянка відноситься до земель колективної власності колишнього КСП «Нове Життя», державний акт на право колективної власності ЧН 0036 від 18.11.1995 зареєстрований у книзі записів державних актів на право колективної власності за номером 22 не скасовувався.

Водночас, із змісту зазначеного листа вбачається, що 14.08.2013 СТОВ «Нове Життя» (правонаступник КСП «Нове Життя»), ліквідовано та знято з реєстру. Згідно пункту 21 Перехідних Положень Земельного кодексу України, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок які перебувають у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, вказаний закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Отже, такого виду власності, як «колективна» чинним законодавством не передбачено, тому посилання відповідача на наявність не скасованого державного акту на право колективної власності серії ЧН 0036 від 18.11.1995, свідчить про формальність підстав для відмови позивачу з огляду на те, що процес розпаювання земель колишніх колгоспів відбувався ще у 2000-2002 роках, автоматичного переходу права колективної власності до іншої форми власності у зв`язку з виключенням цієї форми власності з Земельного кодексу України законодавством не передбачено, колективну власність не прирівняно до жодної з передбачених чинним законодавством форм власності, а доказів того, що питання щодо інвентаризації та реєстрації зазначеної земельної ділянки на правах комунальної власності вирішено відповідачем станом на момент розгляду заяви позивача про надання дозволу, суду першої та апеляційної інстанцій не надано.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності ознак протиправності відмови відповідача у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, у зв`язку з чим залишає її без задоволення.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Менської міської ради Менського району Чернігівської області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко