Справа № 640/18019/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В. В.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020року

у справі №640/18019/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом Національного комплексу «Експоцентр Україна»

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 листопада 2017 року №, від 25 вересня 2018 року № та від 04 жовтня 2018 року №, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві з адміністративним позовом до Національного комплексу "Експоцентр України" про стягнення заборгованості у сумі 9 755 004,69 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 грудня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року прийнято зустрічний позов Національного комплексу "Експоцентр України" до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 листопада 2017 року №, від 25 вересня 2018 року № та від 04 жовтня 2018 року №, зобов`язання вчинити дії до спільного розгляду за первісним позовом Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві до Національного комплексу "Експоцентр України" про стягнення заборгованості у сумі 9755004,69 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року об`єднано позивні вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Національного комплексу "Експоцентр України" про стягнення заборгованості у сумі 9755004,69 грн та позовні вимоги зустрічного позову Національного комплексу "Експоцентр України" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 листопада 2017 року №, від 25 вересня 2018 року № та від 04 жовтня 2018 року №, зобов`язання вчинити дії - в одне провадження №826/18019/18. Продовжено підготовче провадження на тридцять днів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року зупинено провадження в адміністративній справі №640/18019/18 до розгляду Верховним Судом адміністративної справи №826/8951/15. Зобов`язано сторін невідкладно повідомити суд про результати розгляду Верховним Судом адміністративної справи №826/8951/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

15 січня 2020 року від позивача за первісним позовом надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій ГУ ДПС у м. Києві просить суд сягнути заборгованість у сумі 2 679 242,98 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2020 року замінено позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві в адміністративній справі № 640/18306/18 на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 17 березня 2020 року, яке відкладалось неодноразово у зв`язку з необхідністю отримання доказів, неявкою сторін тощо.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року роз`єднано позовні вимоги Національного комплексу "Експоцентр України" про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" по земельному податку з юридичних осіб у сумі 1 346 334,24 грн; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 23 листопада 2017 року № , від 25 вересня 2018 року № , від 04 жовтня 2018 року № . Справу направлено для присвоєння номеру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/18019/20, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні на 15 вересня 2020 року.

Так, Національний комплекс "Експоцентр України" подано до суду першої інстанції уточнений позов, в якому просив суд:

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" по земельному податку з юридичних осіб у сумі 1 346 334,24 грн;

- скасувати податкові повідомлення - рішення від 23 листопада 2017 року № , від 25 вересня 2018 року № , від 04 жовтня 2018 року № ;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві здійснити коригування показників стану розрахунків з бюджетом в інтегрованій картці платника податків у зв`язку із списанням безнадійного податкового боргу у сумі 1346334,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вимоги контролюючого органу про стягнення податкового боргу по земельному податку з позивача за період з березня 2013 року по 2015 рік а нарахування пені та штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями від 13.05.2015 року станом на час звернення до суду листопад 2018 року минув в розумінні ст. 102 ПК України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020року адміністративний позов Національного комплексу «Експоцентр Україна» - задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23 листопада 2017 року № , від 25 вересня 2018 року № , від 04 жовтня 2018 року № .

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 1 346334,24 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві здійснити коригування показників стану розрахунків з бюджетом в інтегрованій картці платника податків у зв`язку із списанням безнадійного податкового боргу у сумі 1346334,24 грн.

Стягнуто на користь Національного комплексу "Експоцентр Україна" 03127, місто Київ, проспект Академіка Глушкова 1, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 33567 (тридцять три тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 57 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 06.10.2020 року, згідно інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу сума боргу яка підлягає стягненню по земельному податку з юридичних осіб у справі №640/18019/18 становить 2 077 211,60 грн. Крім того, заявлена сума заборгованості на стягнення в адміністративний справі №640/18019/18 не набула статусу безнадійної у розумінні ст.102 ПК України.

Представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції прийнято правомірно, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Національний комплекс "Експоцентр України" створено Указом Президента України № 1253/99 від 30 вересня 1999 р. "Про вдосконалення виставкової діяльності" на базі Національного виставкового центру України та Палацу мистецтв "Український дім" при Кабінеті Міністрів України.

Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 7 липня 1999 р. № 847-XIV Національний виставковий центр України віднесено до об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Відповідно до Статуту Національний комплекс "Експоцентр України" є державною установою, заснованою на державній власності, та належить до сфери управління Державного управління справами.

Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року ГУ ДФС у місті Києві була проведена камеральна перевірка, за результатами якої було складено Акт № 13614/26-15-12-09- 19/21710384 від 07 листопада 2017 року про результати камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати земельного податку з юридичних осіб Національного комплексу "Експоцентр України", , за період з 30 листопада 2010 року по 07 листопада 2017р. Даний Акт було отримано НК "Експоцентр України" 14 листопада 2017 року, про що свідчить відбиток штампа вхідної кореспонденції НК "Експоцентр України" на першому аркуші Акта за № 771 від 14 листопада 2017 року.

Контролюючим органом 23 листопада 2017 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким відповідно до акта № 13614/26-15-12-09-19/21710384 від 07 листопада 2017 року було зобов`язано НК "Експоцентр України" сплатити штраф у сумі сто сім тисяч тридцять сім грн. 24 коп. за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Так, 04 липня 2018 року ГУ ДФС у місті Києві була проведена камеральна перевірка, за результатами якої було складено Акт № 4863/26-15-12-12-12/21710384 від 04 липня 2018 року про результати камеральної перевірки з питань дотримання з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по земельному податку НК "Експоцентр України" ().

ГУ ДФС у місті Києві 25 вересня 2018 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким відповідно до Акта № 4863/26-15-12-12-12/21710384 від 04 липня 2018 року було зобов`язано НК "Експоцентр України" сплатити штраф у сумі сто сімнадцять тисяч тридцять шість грн. 17 коп. за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Крім того, 01 жовтня 2018 року ГУ ДФС у місті Києві була проведена камеральна перевірка, за результатами якої було складено Акт № 7359/26-15-12-12-12/21710384 від 01 жовтня 2018 року про результати камеральної перевірки з питань дотримання з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по земельному податку НК "Експоцентр України" ().

ГУ ДФС у місті Києві 04 жовтня 2018 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким відповідно до Акта № 7359/26-15-12-12-12/21710384 від 01 жовтня 2018 року було зобов`язано НК "Експоцентр України" сплатити штраф у сумі шістсот шістдесят шість тисяч сімсот тридцять гривень 26 коп. за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Вважаючи, що оскаржувані рішення відповідача прийняті з порушенням вимог законодавства, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не є діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України, тут та надалі в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Питання ж своєчасності нарахування та сплати податків та зборів до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, положення якого набрали чинності з 01 січня 2017 року, могли бути предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

На відміну від камеральної перевірки, документальна перевірка потребує наявності наказу про її призначення та обов`язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення, пред`явлення направлення на перевірку.

При цьому у відповідності до положень підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право, крім іншого, бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз наведених норм (чинних на час проведення перевірки) підтверджує висновок про те, що контролюючий орган, реалізовуючи свої повноваження щодо проведення камеральної перевірки, може здійснювати лише перевірку платника податків виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. Водночас своєчасність сплати платником податків і зборів може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

А відтак з`ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не можна визнати діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана Інспекцією відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року по справі №804/4082/15, від 23 травня 2019 року по справі № 804/8228/14 та від 24.01.2019 року по справі № 804/7289/15 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що предметом вищевказаних камеральних перевірок, за результатами яких були винесені: акт № 13614/26-15-12-09-19/21710384 від 07.11.2017 року, акт № 4863/26-15-12-12-12/21710384 від 04 липня 2018 року, акт № 7359/26-15-12-12-12/21710384 від 01 жовтня 2018 року є перевірка своєчасної сплати НК "Експоцентр України" суми (зобов`язання) по земельному податку.

Отже, відповідачем під час проведення камеральних перевірок, з`ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач вийшов за межі предмету камеральної перевірки, у зв`язку з чим акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням Закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не є правомірними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо посилання порушення відповідачем строків, встановлених для проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення, то суд зазначає наступне.

Питання застосування штрафних (фінансових) санкції (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування врегульоване ст. 113 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 113.3. ст. 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

В свою чергу п. 113.1 ст. 113 Податкового кодексу України встановлює, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно з п. 114.1. ст. 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу. Крім того, як вбачається з п. 76.3. ст. 79 ПК України камеральна перевірка з інших питань (крім перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку) проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, як питання застосування до платника податків строків застосування штрафних (фінансових) санкцій, так і питання строків давності проведення камеральної перевірки своєчасності сплати платником податків узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання врегульовані ст. 102 ПК України.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, строк давності проведення контролюючим органом перевірки та самостійного визначення ним суму грошових зобов`язань платника податків становить 1095 днів.

Водночас, зі змісту пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України вбачається, що проведення контролюючим органом перевірки та визначення ним грошових зобов`язань (в тому числі застосування штрафних санкцій) із порушенням строку давності матиме місце у випадку, коли перевірка проведена (або коли визначено грошове зобов`язання) після спливу 1095 днів за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, наведені норми підтверджують висновок про те, що контролюючий орган, застосовуючи до платника податків таку міру відповідальності як штраф, повинен дотримуватись передбаченого пунктом 102.1 статті 102 ПК України строку визначення грошових зобов`язань, який сатновить1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду , викладеним у постанові від 28.11.2019 року по справі № №813/302/17, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду , викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року по справі №240/110/19 контролюючий орган, застосовуючи до платника податків таку міру відповідальності як штраф, повинен дотримуватись передбаченого пунктом 102.1 статті 102 ПК України строку визначення грошових зобов`язань, який становить 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Таким чином, адміністративний позов в частині скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23 листопада 2017 року № , від 25 вересня 2018 року № , від 04 жовтня 2018 року № , підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" по земельному податку з юридичних осіб у сумі 1 346 334,24 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють такі функції, зокрема: здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпунктом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Нормами п. 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України, передбачено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

При цьому, п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України, визначає, що під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, (п. п. 101.2.3) податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Так, строки давності та їх застосування визначені у статті 102 Податкового кодексу України, згідно норм п. 102.4 якої, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до п. 101.5 ст. 101 Податкового кодексу України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577.

Підпункт 3 пункту 2.1 Порядку № 577, передбачає, що під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Порядку № 577, визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Згідно з п. п. 4.3-4.5 Порядку № 577, в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

З урахуванням наведеного, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності тривалістю 1095 днів з дня виникнення податкового боргу, вважається безнадійним у розумінні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, та, відповідно, підлягає списанню, яке здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 04 вересня 2018 року в справі № 813/4430/16, від 09 липня 2019 року в справі № 0240/2269/18-а та від 23 грудня 2019 року в справі № 813/3277/18, на які також слушно послався й суд першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що податковий борг НК "Експоцентр України" по земельному податку з юридичних осіб за період за березень 2013 року по вересень 2015 року у сумі 1346334,24 грн складається із самостійно задекларованих податкових зобов`язань та пені:

за період березень - грудень 2013 року у сумі 202523,73 грн відповідно до уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2013 рік, квитанція № 2 від 15 січня 2014 року № ;

за період 2014 рік у сумі 755951,36 грн відповідно до уточнюючої декларації з плати за землю за 2014 рік, квитанція № 2 від 19 січня 2015 року № ;

за період січень - вересень 2015 року у сумі 244181,68 грн відповідно до уточнюючої декларації з плати за землю за 2015 рік, квитанція № 2 від 16 січня 2016 року № .

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що позивач звернувся до Головного управління ДФС у місті Києві з листом від 12 листопада 2018 року № 02-11/581 з проханням списати податковий борг по земельному податку з юридичних осіб, стосовно якого минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України, у тому числі пеню та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, відповідно до статті 101 Податкового кодексу України, за період за березень 2013 року по вересень 2015 року у сумі 1202656,77 грн та нарахованих на нього пеню та штрафні санкції, проте вказаний борг не було списано.

Отже, в даному випадку, станом на час звернення позивача з даним позовом несплачене податкове зобов`язання набуло статусу безнадійного податкового боргу, тому вказаний податковий борг позивача за спливом строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, мав бути визнаний безнадійним та списаним відповідно до вимог статті 101 ПК України та згідно з Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків.

Так, є виключення, згідно п.п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України, яке в сукупності із п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України, вказує на те, що податковий борг платника податків не може вважатись "безнадійним", у разі стягнення за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним, а тому, відсутні й підстави для списання такого боргу податковим органом. Так, невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, протягом тривалого часу не може бути підставою для звільнення від обов`язку платника податків виконати судове рішення та сплатити суму боргу.

На противагу зазначеному, контролюючим органом не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що ним вживались заходи по стягненню податкового боргу з позивача саме до спливу строку давності, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.

Так, звернення ГУ ДФС у місті Києві до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про стягнення податкової заборгованості по земельному податку з юридичних осіб за період з 30 березня 2013 року по 16 жовтня 2018 року (адміністративна справа № 640/18019/18) в частині боргу за період з 2013 року по вересень 2015 року не підпадає під приписи підпункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу Національного комплексу "Експоцентр Україна" по земельному податку з юридичних осіб у сумі 1 346 334,24 грн підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про здійснення коригування показників стану розрахунків позивача з бюджетом в інтегрованій картці платника податків, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 5 грудня 2013 № 765 був затверджений Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (був чинним до 10 червня 2016 року, далі - Порядок №765).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №765 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Інформація щодо нарахувань та надходжень платежів до бюджетів за платниками, у яких закриті інтегровані картки, враховується в оперативній звітності до кінця відповідного року, у якому відбулось таке нарахування та/або сплата (пункту 6 розділу ІІ Порядку №765).

У разі наявності у платника податкового боргу за податками, зборами територіальні органи Міндоходів зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. У такому самому порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника відповідно до статті 95 Податкового кодексу України або за рішенням суду у випадках, передбачених законом (пункту 1 розділу V Порядку №765).

Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку №765 списання безнадійного податкового боргу відображається в інтегрованих картках платників у порядку, визначеному чинним законодавством.

З 10 червня 2016 року набув чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року №422 (далі - Порядок №422).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №442, зокрема, встановлено, що ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

У розділі VII Порядку №442 визначений механізм перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена відповідальним юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі "Апеляційне та судове оскарження" підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Аналіз наведених правових норм свідчить про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків, а тому заявлені у цій частині позовні вимоги також є такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року по справі №816/2042/16, від 26 лютого 2019 року по справі №805/4374/15-а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у місті Києві здійснити коригування показників стану розрахунків з бюджетом в інтегрованій картці платника податків у зв`язку із списанням безнадійного податкового боргу у сумі 1346334,24 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним на відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.