Справа № 160/10022/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання скарги задоволеної в повному обсязі, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску, рішення про застосування штрафних санкцій та постанови про накладання адміністративного стягнення,-
21.08.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 09.11.2020, просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову № 56 від 19.12.2019 Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про накладання адміністративного стягнення у сумі 680,00 грн. за порушення п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI; п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1.ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.12.2019 позивачем отримано акт перевірки № 5537/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 22.10.2019 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та плати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018». У відповідності до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України позивачем було надано до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заперечення до Акту перевірки, в ході розгляду яких було частково враховані вимоги платника податків та зменшена сума нарахувань податків за результатами перевірки.
13.02.2020 фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області були отримані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату недоїмки з оплати єдиного соціального внеску, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску, постанова про накладання адміністративного стягнення.
Позивач зазначає, що скарга платника податків була отримана ДПС України 26.02.2020 та всупереч приписам ПК України та «Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами», рішення про розгляд такої скарги контролюючий орган не прийняв та не надіслав його протягом 20 календарних днів, що настають за днем отримання скарги платника податків, тобто в період з 27.02.2020 по 17.03.2020
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху з установленим строком для усунення його недоліків.
Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2020 було усунуто недоліки адміністративного позову та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року було відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 залучено до участі у справі Державну податкову службу України в якості співвідповідача.
29.01.2021 до суду від представника Державної податкової служби України надійшов письмовий відзив на позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог.
01.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив Державної податкової служби України на позовну заяву в якій викладені заперечення на доводи зазначені відповідачем.
10.02.2021 від представника позивача надійшли засобами електронного зв`язку пояснення в порядку ст. 44 КАС України.
11.02.2021 від представника ДПС України надійшли на адресу суду пояснення в порядку ст. 44 КАС України.
Представник відповідача у судове засідання призначене на 18.02.2020 не з`явився, поважність причини про таку неявку суду не повідомив.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі вищевикладеного суд розглядає справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.12.2019 позивачем отримано від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області акт перевірки № 5537/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 22.10.2019 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та плати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018».
У відповідності до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України позивач надав до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заперечення до Акту перевірки, в ході розгляду яких було частково враховані вимоги платника податків та зменшена сума нарахувань податків за результатами перевірки.
13.02.2020 фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області були отримані такі документи:
- постанову № 56 від 19.12.2019 про накладання адміністративного стягнення у сумі 680,00 грн. за порушення п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI; п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1.ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010.
Позивач 21.02.2020 направив до Державної податкової служби України, як контролюючому органу вищого рівня, скаргу у письмовій формі на акт документальної планової виїзної перевірки, яка була отримання відповідачем 26.02.2020 (вх. ДПС № 8314/6).
Позивач вважає, що оскільки Державна податкова служба України рішення про розгляд його скарги не прийняла та не надіслала протягом 20 календарних днів, то така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.
В судовому засіданні в якості свідка допитана ОСОБА_2 , яка повідомила що при складанні спірної скарги для направлення її до контролюючого органу ДПС України були дотримані всі необхідні реквізити зазначені відповідно до чинного законодавства. Свідок зазначила, що аналогічні скарги направлялися нею до ДПС України у інших спорах та в подальшому вона отримувала від податкового органу рішення, які постановлені у зв`язку з розглядом скарг, проте в цьому випадку відповідачем не надано відповідь у формі рішення як це передбачено законом, а направлено лист - відповідь в іншій формі аніж рішення.
Порядок оскарження рішень контролюючих органів врегульований статтею 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до пунктів 56.2, 56.3 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Пунктом 56.16 статті 56 ПК України визначено, що днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
Строк розгляду контролюючим органом скарги платника податків установлений пунктом 56.8 статті 56 ПК України, у відповідності до якого контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
З урахуванням положень пункту 56.9 статті 56 ПК України керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Отже, юридичним наслідком порушення податковим органом встановленого Податковим кодексом України або продовженого рішенням керівника податкового органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 24.01.2019 у справі № 826/500/15.
Суд встановив, що 26.02.2020 (вх. № 8314/6) Державна податкова служба України отримала скаргу позивача від 21.02.2020 на спірні рішення прийняті Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області.
Тобто, Державною податковою службою України було порушила 20-денний строк надіслання рішення про результат розгляду скарги, передбачений статтею 56 Податкового кодексу України.
З приводу вимог визнати протиправними та вважати скасовані податкові повідомлення рішення у порядку процедури адміністративного оскарження відповідно до положень п 56.9 ст. 56 ПК України суд зазначає.
Що згідно п 56.9 ст. 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.
В даному випадку позивач просить податкові повідомлення-рішення визнати протиправними лише у зв`язку із порушенням відповідачем строків розгляду його скарги тобто за формальними вимогами.
Разом з тим, підчас судового засідання на питання головуючого судді до представника позивача щодо розгляду питання про визнання протиправними податкові повідомлення рішення по суті, оскільки в обґрунтуванні позовних вимог зазначалось, що у позивача є всі наявні та правильно оформленні первинні документи, які підтверджують факти господарських операцій та звітності платника податків, а посилання посадових осіб Податкового органу на факт порушення фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового законодавства суперечить нормам матеріального права, представник позивача зазначив, що не вважає такі дії за необхідними.
Суд вважає, що вирішення питання про визнання протиправними податкові повідомлення-рішення лише у зв`язку з порушенням розгляду скарги без безпосереднього розгляду такого питання по суті не можливо, оскільки в протилежному випадку при дотриманні строків розгляду скарги відповідачем має місце вірогідність встановлення правомірності винесення таких податкових повідомлень-рішень, а отже вирішення питання протиправності може бути розглянуте лише з точки зору додержання правових вимог безпосередньо під час ухвалення конкретного рішення в момент такого ухвалення.
Правова система не може допускати ситуації коли одне і теж рішення ухвалене в конкретний час може бути правомірним або протиправним лише з підстав спливу часового проміжку. Питання правомірності або протиправності вирішується не на момент розгляду справи а на момент ухвалення спірного рішення. Тобто протиправність встановлюється лише на час винесення рішення суб`єктом владних повноважень. Не може існувати ситуація коли рішення на момент його ухвалення було правомірним, а лише після спливу проміжку часу стало протиправним.
Оскільки Державна податкова служба України не направила позивачу впродовж 20-денного строку вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, тому скарга позивача від 21.02.2020 є такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня, тобто в даному разі з 18.03.2020.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до положень ст. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення податкового органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.
Зазначена позиція є аналогічною позиції викладеною у Постанові Верховного суду від 24.11.2020, справа № 560/3048/19
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись 9, 77, 139, 241-243, 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог-відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко