Справа № 380/8644/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Справа №380/8644/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Петлюк В.

представника позивача Харченюка І.С.,

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» до Головного управління ДПС у Львівській області, із вимогами - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 23.09.2020 року №, №.

Ухвалою судді від 15.10.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, відповідь на відзив, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що відповідачем було безпідставно застосовано до нього штрафні санкції у зв`язку зі затримкою в сплаті узгодженого грошового зобов`язання.

Позивач зазначає, що контролюючим органом було проведено камеральну перевірку, за наслідком якої складено акт від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925, в якому зафіксовано прострочення в сплаті грошових зобов`язань зі сторони ТОВ «Агролайф корми» тривалістю до та більше 30 календарних днів. У зв`язку з чим відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.09.2020 року №, №, якими застосовано до позивача штраф у розмірі 10% і 20% від погашеної суми податкового боргу, відповідно.

Проте, за доводами позивача, камеральна перевірка була проведена поза 30 денним строком, який визначений чинними нормами Податкового кодексу України (п. 76.3), що свідчить про її протиправність, а також незаконність її наслідків (у тому числі спірних рішень).

Окрім того, ТОВ «Агролайф корми» стверджує, що оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями його було повторно (двічі) притягнуто до відповідальності за те ж порушення, оскільки, податковими повідомленнями-рішеннями від 30.08.2018 року №, №, які були прийняті на підставі актів від 24.07.2018 року №1877/13-01-12-25/36874925, від 30.08.2018 року №2023/12-01-12-25/36874925, до позивача вже було застосовано штрафну санкцію (за ті ж порушення в період ІІІ кварталу 2017 року та І кварталу 2018 року).

Позивач звертає увагу також на те, що відповідач у вересні 2020 року вийшов поза межі предмету камеральної перевірки, оскільки вона була проведена з метою контролю за сплатою узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства. Натомість, відповідачем було перевірено (та застосовано внаслідок цього санкції) також питання сплати грошових зобов`язань за штрафними санкціями, які виникли через прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень форми «Ш» і «Р».

Також позивач покликається на те, що в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях призначенням платежу безпідставно визначено сплату грошових зобов`язань за актом перевірки, хоча акт сам по собі не може породжувати такого наслідку, що також свідчить про протиправність таких рішень.

У зв`язку з чим, позивач, покликаючись на фактичні обставини справи та норми чинного законодавства України стверджує, що податкові повідомлення-рішення від 23.09.2020 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що проведена камеральна перевірка була здійснена в повній відповідності до приписів чинного законодавства України. Зокрема, вона узгоджувалася й із вимогами щодо строків перевірки, які, з огляду на її предмет (сплата грошових зобов`язань), складає 1095 календарних днів, а сама перевірка проводилася виключно на підставі інформації з баз даних ДПС України.

Контролюючий орган звертає увагу на те, що результати перевірки засвідчили факти прострочення позивачем сплати узгоджених грошових зобов`язань, що має своїм наслідком застосування до платника податків відповідальності у вигляді штрафу 10% або 20% від суми погашень, залежно від тривалості прострочення.

Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо виходу поза межі предмету камеральної перевірки та вказує на ту обставину, що податкові повідомлення-рішення від 30.08.2018 року №, № були оскаржені позивачем, однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року в справі №1340/4400/18 було залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в скасуванні таких податкових повідомлень-рішень. Отже, зобов`язання за такими податковими повідомленнями-рішеннями стали узгодженими та строки їх виконання підлягали перевірці.

Відповідач також вважає необґрунтованими доводи позивача в частині стверджуваного подвійного притягнення до відповідальності, позаяк, податкові повідомлення-рішення, зазначені в акті камеральної перевірки та оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях як підстава виникнення грошових зобов`язань, стосуються інших правовідносин.

Відповідач також звертає увагу на те, що штрафні санкції за спірними податковими повідомленнями-рішеннями були визначені відповідно до даних інтегрованої картки платника податків про наявність недоїмки (податкового боргу) у позивача. Й такі дані є актуальними та позивачем не оскаржувалися і не коригувалися.

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що щодо позивача було правомірно та обґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.09.2020 року №, №, якими застосовано відповідні санкції за порушення податкового законодавства.

Таким чином, відповідач підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ТОВ «Агролайф корми» є юридичною особою, платником податків (у тому числі, податку на додану вартість).

Як засвідчується матеріалами справи, ГУ ДПС у Львівській області було проведено камеральну перевірку ТОВ «Агролайф корми» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

За наслідком камеральної перевірки контролюючим органом складено акт від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925.

У такому акті стверджено про те, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату ТОВ «Агролайф корми» узгодженої суми податкового зобов`язання в зв`язку з несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку, чим порушено п.п. 57.1, 57.3 Податкового кодексу України, за що п. 126.1 Податкового кодексу України передбачено відповідальність.

Судом установлено, що на підставі акта від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року №, яким зобов`язано сплатити штраф за ставкою штрафу 10% на суму 15 500,00 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 155 000,00 грн. менше ніж на 30 календарних днів.

Окрім того, на підставі акта від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925 прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року №, яким зобов`язано сплатити штраф за ставкою штрафу 20% на суму 374 495,23 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1 872 476,15 грн. більше ніж на 30 календарних днів.

Проте, ТОВ «Агролайф корми» не погодилося з такими діями й рішеннями контролюючого органу, що стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, релевантній на час спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 38.1 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як передбачено п. 36.5 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Податковим кодексом України або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 110.1 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як установлено п. 126.1 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 19-1.1.1 Податкового кодексу України, до функцій контролюючих органів віднесено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків.

Пунктом 75.1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, а фактичні перевірки Податковим кодексом України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.1 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Порядок проведення камеральної перевірки встановлений у ст. 76 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 76.1 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

У той же час, п. 76.3 Податкового кодексу України регламентує, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Указані положення кодексу (щодо строків для проведення камеральної перевірки за п. 76.3 кодексу) були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 року.

Таким чином, перевірка питань щодо своєчасності сплати позивачем узгоджених сум грошового зобов`язання, які виникли на підставі податкових декларацій чи уточнюючих розрахунків від травня та серпня 2019 року (про що зазначено в акті від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925), тобто, після 01.01.2017 року, обмежена зазначеними вище строками п. 76.3 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-VIII.

У той же час, контролюючим органом було проведено камеральну перевірку в серпні 2020 року стосовно згаданих вище податкових декларації з податку на прибуток підприємств від травня і серпня 2019 року (декларації №, №), що не відповідає зазначеним нормам, а відтак, спірна перевірка була проведена після спливу тридцятиденного строку, протягом якого може бути проведено камеральну перевірку податкової декларації/уточнюючого розрахунку, що вказує на протиправність таких дій і подальших наслідків (у тому числі, щодо прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень).

Окрім того, суд відзначає, що предметом камеральної перевірки було визначено перевірку «питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємства», що вказано в преамбулі акту від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925 (у графі «вид податку»). Таким чином, контролюючий орган самостійно окреслив предметом даної перевірки лише один із видів грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства.

Проте, зі змісту акту від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925 вбачається, що перевірені були також інші питання щодо сплати грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням (форма «Ш») від 30.08.2018 року №, податковим повідомленням-рішенням (форма «Ш») від 30.08.2018 року №, податковим повідомленням-рішенням (форма «Р») від 21.10.2019 року №. Указане свідчить про те, що контролюючий орган фактично вийшов поза межі самостійно визначеного предмету перевірки.

Суд відзначає, що відповідно до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204, податкове повідомлення-рішення форми «Ш» складається у разі застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати грошових зобов`язань, форми «Р» у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень).

Отже, контролюючим органом в даному випадку було проведено перевірку не лише питань своєчасності справляння податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств (що повинно би бути предметом даної камеральної перевірки відповідно до преамбули акта від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925 про результати камеральної перевірки), а також і перевірку виконання грошового зобов`язання за іншими видами платежів (штрафні санкції), які не окреслювалися як предмет цієї перевірки.

Тож висновки, викладені в акті від 28.08.2020 року №930/52.04/36874925, щодо порушення строків сплати власне податкового зобов`язання та спірні податкові повідомлення-рішення не вповні кореспондують фактичному предмету перевірки (який у дійсності був ширшим та охоплював і питання сплати штрафних санкцій), що не може вважатися обґрунтованим.

Крім того, в цьому контексті суд також відзначає, що відповідні висновки контролюючого органу щодо прострочення позивачем сплати грошового зобов`язання за відповідними податковими повідомленнями-рішеннями (податковими повідомленнями-рішеннями (форма «Ш») від 30.08.2018 року №, №, податковим повідомленням-рішенням (форма «Р») від 21.10.2019 року №) не підтверджується належним і достатнім чином (зокрема, щодо дня виникнення обов`язку зі сплати відповідного грошового зобов`язання, граничного строку сплати, кількості днів прострочення тощо).

А саме, відповідно до п. 57.3 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Однак, у нашому випадку відсутні які-небуть підтвердження щодо конкретного дня виникнення в позивача зобов`язання зі сплати нарахованої суми грошового зобов`язання за вказаними вище (зазначеними в акті про результати камеральної перевірки) податковими повідомленнями-рішеннями (податкові повідомлення-рішення (форма «Ш») від 30.08.2018 року №, №, податкове повідомлення-рішення (форма «Р») від 21.10.2019 року №).

Усе зазначене в своїй сукупності вказує на протиправність проведеної камеральної перевірки та необґрунтованість її висновків, відтак, оспорювані рішення суб`єкта владних повноважень (податкові повідомлення-рішення) є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У той же час, суд критично оцінює доводи позивача щодо притягнення його до відповідальності двічі, оскільки, за змістом акта від 19.03.2020 року №431/52.04/36874925 та актів від 24.07.2018 року №1877/13-01-12-25/36874925, від 30.08.2018 року №2023/12-01-12-25/36874925 слід прийти до висновку, що вони стосуються різних (розбіжних) періодів.

Також й інші аргументи, які наведені позивачем як мотивація заявленого позову не мають істотного значення для вирішення справи та за своїм змістом не є такими, що можуть свідчить про протиправність спірних рішень відповідача.

У той же час, не дивлячись на це, суд повторює, що оспорювані податкові повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № і №підлягають визнанню протиправними та скасуванню з тих підстав, які окреслені вище й котрі є належними та достатніми для прийняття відповідного судового рішення, спрямованого на захист прав платника податків від порушень зі сторони контролюючого органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» (; вул. Львівська, 2а, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область) до Головного управління ДПС у Львівській області (; вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 23.09.2020 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 23.09.2020 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (; вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» (; вул. Львівська, 2а, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область) витрати по сплаті судового збору у сумі 5849 (п`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 94 коп.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.