Справа № 380/6037/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6037/20 пров. № А/857/15499/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року (суддя Лунь З.І., ухвалене у м. Львові) у справі № 380/6037/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Державна архітектурно-будівельна інспекція України про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити дії, скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна архітектурно-будівельна інспекція, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та з наведених у ньому підстав просила:

1)визнати бездіяльність Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), яка полягає у не здійсненні всіх передбачених заходів примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2016, зокрема, і примусового знесення зазначеного самочинного будівництва ресурсами (техніка, працівники) Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із компенсацією витрат за рахунок боржника, із закінченим виконавчого провадження оскаржуваною постановою від 05.02.2020 по ВП № 60242278;

2)зобов`язати Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вжити всіх заходів примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2016, в тому числі примусового знесення зазначеного самочинного будівництва ресурсами (техніка, працівники) Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із компенсацією витрат за рахунок боржника, з урахуванням викладеного в мотивувальній частині судового рішення у цій справі;

3)скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 у ВП № 60242278 як незаконну та необґрунтовану;

4)стягнути з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 8000,00грн завданої позивачу моральної шкоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), яка полягає у не здійсненні всіх передбачених заходів примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 у справі №813/3282/15; зобов`язано Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вжити всіх заходів примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 №813/3282/15; скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 у ВП № 60242278; відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 8000,00грн завданої моральної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на неповне зясування обставин справи, на порушення норм матеріального права при його прийнятті, просить скасувати оскаржуване судове рішення в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги, зазначає, що старшим державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду № 813/3282/15 від 29.09.2016 року про зобовязання ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої залізобетонної монолітної балконної плити (розміром 1, 57 на 1, 31 метра), зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті (розміром 1,57 на 0,9 метра) віконного блоку та покриття по деревяних несучих конструкціях (розміром 1,57 на 1, 53 метра) та привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, згідно поверхневого плану квартири АДРЕСА_1 .

Апелянт також зазначає, що 16.12.2019 року на адресу відділу надійшов технічний висновок за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 , згідно якого виконати демонтаж вказаної вище прибудови без нанесення шкоди приміщенням квартир (тріщини, пошкодження несучих елементів будинку, пошкодження оздоблення) неможливо. В звязку з цим державний виконавець звертався до суду із заявою щодо розяснення рішення суду, однак згідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року йому було відмовлено в задоволенні такої заяви, що надалі слугувало підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 8000, 00 грн. моральної шкоди його оскаржила позивач ОСОБА_1 яка просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове рішення , яким в цій частині позов задовольнити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд вирішуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди дійшов помилкових висновків щодо відсутності нанесення позивачу моральної шкоди тривалим невиконанням судового рішення. Апелянт вважає, що з врахуванням тяжкості та характеру порушень, завданих позивачу такою бездіяльністю відповідача, їх наслідків, глибини душевних страждань, що змушена була переносити позивач, розмір моральної шкоди визначений в сумі 8000грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача Червноградського МВДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) не погоджується з доводами апелянта відповідача, просить вказану апеляційну скаргу відхилити, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує проти її доводів та просить в її задоволенні відмовити.

Треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція та ОСОБА_3 повідомлялись судом про час та місце розглядусправи, однак явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

В судовому засіданні, апелянт ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеним в її апеляційній скарзі, просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове, яким позов в цій частині задовольнити. В решті судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі органу Державної виконавчої служби, просила скасувати повністю оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 25.01.2021 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзивів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції Департаментом ДАБІ у Львівській області проведено перевірку, з результатами якої встановлено, що гр. ОСОБА_2 в 2006 самовільно здійснила реконструкцію власної квартири АДРЕСА_2 власними силами, виконавши будівельні роботи з влаштування зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті віконного блоку та покриття по дерев`яних несучих конструкціях. Також виконані роботи по демонтажу частини існуючої зовнішньої стіни будинку в межах віконного прорізу до рівня підлоги без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт.

За результатами перевірки складено Акт проведення перевірки № 9/15/10-ф від 28.04.2015р. протокол про адміністративне правопорушення № 9/15/2-ф від 28.04.2015р. 07.05.2015р. директором Департаменту ДАБІ у Львівській області винесено постанову про накладення штрафу за адміністративне правопорушення на гр. ОСОБА_2 .

В подальшому, у зв`язку із невиконанням припису Департаменту ДАБІ у Львівській області № 9/15/1-ф від 19.02.2015р. у відповідності до вимог ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності Держархбудінспекція звернулась до суду із позовом про знесення об`єкту самочинного будівництва.

Відтак, 29.09.2016р. Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі № 813/3282/15, рішенням у якій зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої залізобетонної монолітної балконної плити (розміром 1,57 *1,31 метра), зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті (розміром 1,57 * 0,9 метра) віконного блоку та покриття по дерев`яних несучих конструкціях (розміром 1,57 * 1,53 метра) та привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно з поверховим планом квартири. Виконавчий лист за цим рішенням, Держархбудінспекцією було скеровано до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - для примусового виконання. 20.10.2016р. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52698669. Як зазначають учасники справи, 22.06.2017р. державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 52698669.

Виконавчий лист у справі № 813/3282/15 був повернутий Червоноградським MB ДВС ГТУЮ у Львівській області у Львівський окружний адміністративний суд.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 15.08.2019р. у канцелярію суду представником ДАБІ було повторно подано заяву на видачу виконавчого листа у справі №813/3282/15, який був повернутий до суду органом ДВС.

23.08.2019р. судом видано той самий виконавчий лист у справі №813/3282/15, у якому вказано строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 08.09.2017р.

28.08.2019 ДАБІ подано у суд заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №813/3282/15 - яка була задоволена судом згідно з ухвалою від 05.09.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2019 старшим державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Оліярник Г.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60242278.

16.12.2019 - державним виконавцем було подано у Львівський окружний адміністративний суд заяву про роз`яснення рішення суду у справі №813/3282/15. 13.01.2020 судом прийнято ухвалу про відмову у роз`ясненні рішення суду.

Заявою від 09.10.2019 ОСОБА_2 повідомила Червоноградський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про виконання рішення суду у справі №813/3282/15.

Відповідно до Акту державного виконавця від 23.10.2019, державним виконавцем встановлено, що рішення суду ОСОБА_2 не виконала.

В подальшому, на ОСОБА_2 державним виконавцем було накладено штраф відповідно до постанови від 23.10.2019 у ВП №60242278 за невиконання рішення суду.

Наступною виконавчою дією, 07.11.2019 державний виконавець склав акт про те, що ОСОБА_2 повторно не виконала рішення суду.

Відтак, на ОСОБА_2 державним виконавцем було повторно накладено штраф відповідно до постанови від 07.11.2019 у ВП №60242278 за невиконання рішення суду.

07.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта у виконавчому провадженні.

Відповідно до листа Львівського НДІСЕ від 21.11.2019 №5148/08-19 постанову про призначення експерта у виконавчому провадженні повернено без виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання запиту Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 27.11.2019 36/60242278/19031 Червоноградським МБТІ надано копії технічної документації на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним висновком №103, затвердженим ФОП Я.М. Юдицька від 04.11.2019, виконати демонтаж прибудованого до квартири АДРЕСА_1 без нанесення шкоди приміщенням квартир (тріщини, пошкодження несучих елементів будинку, пошкодження оздоблення) неможливо.

05.02.2020 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №60242278 на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач покликаючись на технічний висновок №103, затверджений ФОП Я.М. Юдицька від 04.11.2019, в якому вказано, що виконати демонтаж прибудованого до квартири АДРЕСА_1 без нанесення шкоди приміщенням квартир (тріщини, пошкодження несучих елементів будинку, пошкодження оздоблення) неможливо, а також з огляду на те, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, вважає, що є підстави для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначене в сукупності свідчить про те, що виконання рішення суду про демонтаж не може бути в залежності від висновку про можливість, або ж неможливість здійснити такий демонтаж, оскільки тим самим порушується стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020.

Таким чином невиконання судового рішення свідчить про не вчинення органом Державної виконавчої служби заходів щодо примусового виконання рішення суду, що є бездіяльністю відповідача, яка полягає в тому числі і в частині способу виконання судового рішення, про який зазначає позивач, а саме, знесення самочинного будівництва ресурсами відповідача з подальшою компенсацією витрат боржником у цьому виконавчому провадженні.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в такому разі сторони у справі №813/3282/15 чи визначені законом учасники виконавчого провадження не обмежені законом у зверненні до суду про зміну способу чи порядку виконання судового рішення.

Щодо посилання апелянта (відповідача) на пропуск позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів вважає, що оскільки позивач не є учасником виконавчого провадження, відтак ця справа правомірно розглянута судом першої інстанції у загальному позовному провадженні, із застосуванням строків, передбачених ст.122 КАС України.

Так, згідно частин 1-2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання відкриття провадження, вірно оцінив обставини щодо строку звернення позивача з цим позовом до суду і дійшов правомірного висновку про те, що позивач не пропустила встановленого ст.122 КАС України шестимісячного строку.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказане позивачем про те, що самочинне будівництво через тривалу бездіяльність відповідача має на неї негативний вплив стосується емоційного сприйняття особою обставин щодо невиконання судового рішення, відтак не може свідчити про наявність у неї втрат немайнового характеру.

Крім цього позивачем (апелянтом) не надано доказів, які б підтверджували причинно наслідковий зв`язок бездіяльності відповідача у нездійсненні всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення та настання у звязку з цим моральних страждань позивача.

Таким чином, судом першої інстанції підставно відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно частково задовольнив позовні вимоги, доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 380/6037/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 19.02.2021