Справа № 400/5629/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 р. № 400/5629/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020
про:визнання протиправним рішення від 14.07.2020; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами: визнати протиправним рішення відповідача від 14.07.2020 року про призначення щомісячного довічного утримання в неналежному розмірі та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові в перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 - щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % суддівської винагороди судді з 18 червня 2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 82% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 36 років, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 70% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 82% суддівської винагороди судді, починаючи з 18 червня 2020 року.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що при визначенні щомісячного довічного грошового утримання йому не враховано до стажу роботи судді половину строку навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, два роки військової служби та 2 роки стажу професійної діяльності за спеціальністю, який надавав право для призначення пенсії. З такими розрахунками та діями відповідача я не згоден, оскільки вони не відповідають законодавству. Позивач стверджує, що його стаж роботи на посаді судді складає 35 років 04 місяці 17 днів. Відповідач же визначив його стаж в кількості 30 років 11 місяців 12 днів, що, на думку позивача, суперечить вимогам законодавства щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до норм, які діяли на день призначення особи суддею. Позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до його стажу роботи на посаді судді вказаних періодів та помилковим визначенням у зв`язку з цим розміру грошового утримання. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що стаж роботи на посаді судді позивача визначався відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено із розрахунку 70 % суддівської винагороди, оскільки стаж роботи на посаді судді складає 30 років 11 місяців 12 днів. Відповідач посилаючись на Закон України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862) та Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95, зазначає, що законодавцем чітко розмежовано поняття стажу роботи, що дає право на відставку судді та стажу роботи на посаді судді, а тому можна зробити висновок про те, що відповідачем, враховуючи норми ст. 137 Закону № 1402-VIII правомірно на підставі чинного законодавства зараховано періоди роботи на посаді судді з 22.06.1987 р. по 12.07.1989 р.; з 26.07.1991 р. по 25.09.1995 р.; з 25.09.1995 р. по 31.12.2003 р., з 01.04.2004 р. по 30.09.2017 р., з 01.10.2017 р. по 01.10.2018 р. та з 02.10.2018 по 17.06.2020 року, відповідно до чого стаж роботи на посаді судді складає 30 років 11 місяців 12 днів. Тому розмір грошового утримання судді у відставці розраховано відповідно до чинного законодавства та складає 70%. Тому, відповідно до вказаних вище норм, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до вимог ст. 263 КАС України.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 14.05.2020 №1303/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Миколаївського апеляційного суду у відставку» був звільнений з посади судді (а.с. 15).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).

До 18.06.2020 позивач отримував пенсію за віком, обчислену відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

26.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402.

Рішенням відповідача від 15.07.2020 р. ОСОБА_1 призначено щомісячне грошове утримання судді, виходячи із розміру суддівської винагороди 208098,00 грн. та стажу роботи на посаді судді 30 років в розмірі 145668,60 грн. (70%) з 18.06.2020 року.

Відповідно до довідки про стаж, врахований пенсійним органом для визначення права на довічне щомісячне утримання, вбачається, що відповідачем до стажу роботи на посаді судді позивачу зараховано безпосередньо періоди роботи на посаді судді: з 22.06.1987 р. по 12.07.1989 р.; з 26.07.1991 р. по 25.09.1995 р.; з 25.09.1995 р. по 31.12.2003 р.; з 01.01.2004 р. по 30.09.2017р., з 01.10.2017 р. по 01.10.2018 р., з 02.10.2018 р. по 17.06.2020 року, що разом складає - 30 років 11 місяців 12 днів.

В той же час, як вказав відповідач у відзиві, до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 не зарахувано половину строку навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, два роки військової служби та 2 роки стажу професійної діяльності за спеціальністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на зверненя позивача від 20.10.2020р. надало відповідь № 6461/6324/Г-02/8-1400/208 від 03.11.2020, в якій вказано, зокрема, що стажу роботи позивача на посаді судді складає 30 років 11 місяців 12днів, а розмір грошового утримання судді у відставці розраховано відповідно до чинного законодавства та складає 145668,60грн. (208098,00грн.*70%), (а.с.31).

З такими розрахунками та діями відповідача позивач не погоджується, тому звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України №1402-VIII).

Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі іменується - Закон України №2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України «Про статус суддів» половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що вказаними вище положеннями в сукупності було чітко передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17 та від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а.

Судом встановлено, що органом Пенсійного фонду до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано такі періоди роботи:

- 2 роки військової служби з 11 травня 1975 р. по 10 травня 1977 р.;

- навчання на денному відділенні юридичного факультету Казанського державного університету з 23 серпня 1979 року по 29 червня 1984року - 2 роки 5 місяців 4 дня;

- стаж роботи на посаді судді Папського району Наманганської області з 22.06.1987 року по 12.07.1989 року - 2 роки 21 день;

- стаж роботи на посаді судді Центрального районного народного суду м Миколаєва з 26.07.1991 року по 25 вересня 1995 року - 4 роки 01 місяць 27 днів;

- стаж роботи на посаді судді Миколаївського обласного суду ( в подальшому апеляційного суду Миколаївської області) з 25 вересня 1995 року по 01 жовтня 2018 року 23 роки 07 днів;

- стаж роботи на посаді судді Миколаївського апеляційного суду з 02 жовтня 2018 року по 17 червня 2020 - 01 рік 8 місяців 16 днів;

- стаж роботи на посаді судді Миколаївського апеляційного суду з 02 жовтня 2018 року до 31 березня 2020 року - 1 рік 05 місяців 29 днів.

В той же час, відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402- VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Мною пройдено кваліфікаційне оцінювання, про що до органу ПФУ надано відповідне рішення ВККС.

Відповідачем не враховано ОСОБА_1 до стажу роботи судді половину строку навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, два роки військової служби та 2 роки стажу професійної діяльності за спеціальністю, який надавав право для призначення пенсії.

Виходячи з архівної довідки виданої Державним університетом ім.В.І.Ульянова-Леніна від 06.02.1995 року позивач навчався на денній формі юридичного факультету за спеціальністю правознавство в період з 23.08.1979 року по 29.06.1984 року.

Крім того, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працював в період з 22.06.1987 р. по 12.07.1989 р. народним суддею Папського району Наманганської області Узбекистану, з 26.07.1991 р. по 25.09.1995 р. суддею Центрального районного суду м. Миколаєва, з 25.09.1995р. по 01.10.2018р.- суддею апеляційного суду Миколаївської області, з 02 жовтня 2018 року до 17.07.2020 р. - суддею Миколаївського апеляційного суду.

Відповідно до розрахунку Миколаївського апеляційного суду від 17.06.2020 р. стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, всього цей стаж моєї роботи становить 35 рік 4 місяці 17 днів.

Довідкою Миколаївського апеляційного адміністративного суду визначено, що позивачу враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівська винагорода у розмірі 208098,00грн. (а.с.19).

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що період проходження позивачем навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, два роки військової служби та два роки стажу професійної діяльності за спеціальністю, який надавав право для призначення пенсії повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді.

Крім того, даний факт підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданим Миколаївським апеляційним судом за №4-91від 17.06.2020, в який включені спірні періоди проходження військової служби, навчання та роботи позивача (а.с.17-18).

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

Таким чином, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про бездіяльність органу Пенсійного фонду, а саме - невиконання органом Пенсійного фонду покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 35 років 04 місяці 17 днів, що суперечить визначеному відповідачем стажу роботи в кількості 30 років 11 місяців 12 днів.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, з урахуванням положень частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ повинен становити 82% суддівської винагороди, зокрема: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років та 36% - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років (16 років х 2%).

Крім цього, у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу позивача зазначених вище періодів служби, навчання та роботи відповідачем невірно обчислено доплату за вислугу років, яка є складовою суддівської винагороди, із загального розміру якої обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону України №1402-VІІІ суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відтак, враховуючи наявність у позивача стажу роботи на посаді судді в кількості більше 35 років, розмір доплати за вислугу років, що включається до суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен становити 80 відсотків посадового окладу.

Суд зазначає, що незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/5/20) зазначив, що відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) «незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її».

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Отже, забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання не дотримався принципів законності, верховенства права та юридичної визначеності, порушуючи чинні норми щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді.

Тому, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправними дії відповідача щодо не зарахування (не включення) до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні розміру призначеного з 18.06.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, періоду проходження служби в Збройних Силах з 11.05.1975 по 10.05.1977 (2 роки), половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в період з 23.08.1979 по 29.06.1984 (2 роки 05 місяців та 4 дні) та 2 роки 21 день на посаді Народного судді Папського району Наманганської області (Узбекистан) в період 22.06.1987 по 12.07.1989р., що підтверджується розрахунком стажу судді (а.с.17), який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.06.202, сформованого Миколаївським апеляційним судом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові в перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % суддівської винагороди судді з 18 червня 2020 року; визнання протиправним та скасування рішення № 91 (розрахунок) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років періоду проходження служби в Збройних Силах з 11.05.1975 по 10.05.1977 (2 роки), половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в період з 23.08.1979 по 29.06.1984 (2 роки 05 місяців та 4 дні), та 2 роки 21 день на посаді Народного судді Папського району Наманганської області (Узбекистан) в період 22.06.1987 по 12.07.1989р., відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.06.2020 №4-91, сформованого Миколаївським апеляційним судом, визначивши таку доплату за вислугу років в розмірі 82% від посадового окладу, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 82% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 36 років, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 70% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 82% суддівської винагороди судді, починаючи з 18 червня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до частини першої статті 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у відмові в перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % суддівської винагороди судді з 18 червня 2020 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення № 91 (розрахунок) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційнйи код НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років періоду проходження служби в Збройних Силах із 11.05.1975 по 10.05.1977 (2 роки), строк навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в період з 23.08.1979 по 29.06.1984 (2 роки 05 місяців та 4 дні), та 2 роки 21 день на посаді Народного судді Папського району Наманганської області (Узбекистан) в період 22.06.1987 по 12.07.1989р., відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.06.2020 №4-91, сформованого Миколаївським апеляційним судом, визначивши таку доплату за вислугу років в розмірі 82% від посадового окладу.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_1 (ідентифікаційнйи код НОМЕР_1 ), виходячи з розрахунку 82% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 36 років, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 70% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 82% суддівської винагороди судді, починаючи з 18 червня 2020 року.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80грн., сплачений квитанцією від 12.03.2020р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов