Справа № Н/240/9992/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № Н/240/9992/19

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

17 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В вересні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути судове рішення у справі № 240/9992/19 від 19 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами та змінити судове рішення в частині відомостей про код ЄДРПОУ військової частини НОМЕР_1 та її адресу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви за нововиявленими обставинами відмовлено та адміністративний позов повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, з урахуванням уточненої апеляційної скарги, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 січня 2021 року, з урахуванням ст.312 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що в серпні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 04.04.2019.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 04.04.2019

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути звернення ОСОБА_1 від 28.05.2019 в межах норм чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам ст.296 КАС України, Сьомим апеляційним адміністративним судом відповідно до ухвали від 21 січня 2020 року залишено апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без руху. При цьому особі, яка подала апеляційну скаргу, запропоновано протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги усунуті не були, суд апеляційної інстанції від 18 лютого 2020 року повернув апеляційну скаргу апелянту.

На підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду у даній справі, 10.03.2020 року було видано два виконавчих листи, які 31.03.2020 року були направлені до відділу ДВС за територіальною юрисдикцією.

Однак, вказані виконавчі листи 09.04.2020 року міжрайонним відділом ДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Харків повернуті стягувачу без виконання, у зв`язку з тим, що у виконавчому листі не вказана повна адреса боржника Військової частини НОМЕР_1 . Також, згідно перевірки даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом боржника, інформацію про боржника - Військової частини НОМЕР_1 не знайдено.

В вересні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути судове рішення у справі № 240/9992/19 від 19 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами та змінити судове рішення в частині відомостей про код ЄДРПОУ військової частини НОМЕР_1 та її адресу.

Повертаючи заяву за нововиявленими обставинами заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з такою заявою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 2 статті 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналізуючи вищезазначені приписи КАС України, колегія суддів зауважує, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які заявник посилається, як на поважні, суд мав виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що звертаючись до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в 2019 році позивачем в позовній заяві було зазначено код ЄДРПОУ відповідача 27615275, згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2019 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.14).

Проте, після отримання листа про повернення виконавчих документів без виконання, позивач дізнався про те, що у виконавчому листі не вказана повна адреса боржника Військової частини НОМЕР_1 .

Після того, як позивачем було здійснено перевірку даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом боржника, та встановлено, що інформація про боржника - Військової частини НОМЕР_1 відсутня, представник позивача звернувся до Міністерства оборони України та військовою частиною НОМЕР_2 з адвокатським запитом щодо встановлення вказаних обставин.

06.05.2020 року позивача повідомлено, що дійсно, відповідно до Закону України державну таємницю, наказу начальника Генерального штабу Збройних сил України від 999 року № 43 до переліку конфіденційної Інформації належать відомості щодо військових організацій та їх відокремлених підрозділів ЗСУ, яким присвоєні ідентифікаційні коди директивами Міністерства оборони України.

Крім того, зазначено, що відповідно до ст. 1.4.4 наказу СБУ від 12.08.2005 року № 44С, та п. 4 ст. 16 розділу II Закону України Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань дані, що становлять державну таємницю не заносяться, у тому числі і про військову частину НОМЕР_1 .

Разом з цим, повідомлено, що за обліковими даними військової частини НОМЕР_2 військова частина НОМЕР_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі запиту адвоката до Міноборони України, Військовою частиною НОМЕР_2 було надано відповідь від 31.08.2020 р., отримана позивачем 03.09.2020 року, якою повідомлено, що в кутовому штампі довідки від 04.04.2019 № 542 допущено помилку і ідентифікаційному коді НОМЕР_3 . Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 10.06.2015 року № Д-3 22/1/18дск військовій частині НОМЕР_1 надано ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Таким чином, позивач вказує, що станом на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом йому вищезазначені обставини відомі не були. Вказує, що нові обставини були встановлені в результаті отриманих 03.09.2020 року листів-відповідей військової частини НОМЕР_2 від 06.05.2020 та від 31.08.2020, у зв`язку з чим вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції, 29 жовтня 2020 приймаючи ухвалу про повернення заяви позивача заявнику, виходив з того, що повернення документа стягувачу без прийняття до виконання відбулось листом від 09.04.2020, а тому саме з цієї дати на переконання суду першої інстанції необхідно обраховувати строк звернення позивача до суду з відповідною заявою.

Проте, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на факт отримання ОСОБА_1 листа про повернення виконавчих документів без виконання є невірним, оскільки отримавши відповідний лист позивачу не були відомі обставини, які стали підставою для його звернення до суду з заявою про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту коли позивач мав повну, реальну та об`єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Отже, для реалізації права на звернення до суду із вказаною заявою слід застосовувати тридцятиденний строк визначений КАС України саме з 03.09.2020 року.

Таким чином, оскільки позивач про обставини, які стали підставою для звернення до суду з заявою про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року дізнався 03.09.2020 року, а до суду із вказаною заявою звернувся 28.09.2020 року, тому на переконання колегії суддів Онопрієнком В.В. дотримано тридцятиденний термін визначений КАС України для звернення до суду з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо пропуску позивачем строку на звернення з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та наявності підстав для повернення заяви позивачу.

При цьому апеляційний суд вказує і на правову позицію Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, зважаючи на викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дану справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно із ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.