Справа № 160/1792/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/1792/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (суддя Букіна Л.Є.) у справі №160/1792/20 за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати дії Іванівської сільської ради з розгляду клопотань позивача від 04.11.2019 року про безоплатне надання земельних ділянок у спосіб не визначений законодавством, неправомірними;

2) визнати рішення Іванівської сільської ради 05.12.2019 р. № 855-26-39/VII, № 855-25-39/VII про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок незаконними;

3) зобов`язати Іванівську сільську раду повторно розглянути клопотання позивача від 04.11.2019 року про безоплатне надання земельної ділянки у власність: - площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до наданих графічних матеріалів з кадастрової карти України; - площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у с. Куліші відповідно до наданих графічних матеріалів з кадастрової карти.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 04.11.2019 звернувся до відповідача із двома клопотаннями, в одному із яких просив надати безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до викопіювання з кадастрової карти України; а в іншому просив надати безоплатно у власність земельну ділянку у с. Куліші, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак, відповідач спірними рішеннями від 05.12.2019 протиправно, без належного вмотивування, відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за заявами позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано правомірністю прийнятих відповідачем спірних рішень про відмову в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Такі висновки суду обґрунтовані тим, що відповідач не є розпорядником запитуваних позивачем земельних ділянок, оскільки такі не знаходяться у його власності.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій

посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду про те, що відповідач не є розпорядником запитуваних позивачем земельних ділянок. За позицією позивача такі висновки суду спростовуються даними Генерального плану с.Куліші, розробленого ДП «Містобудівний кадастр», затвердженого рішенням Іванівської сільської ради від 24.11.2011 року №211-10/YI та листом відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та у м.Кам`янське ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.01.2020 року №31-4-0.191-2/341-20. Крім цього, як вважає скаржник, судом не в повному обсязі розглянуто його позовні вимоги, оскільки предметом оскарження в цій справі є два рішення відповідача, однак судом надано оцінку лише стосовно одного з них.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставинами справи свідчать про те, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівської сільської ради із двома клопотаннями, в одному із яких просив надати безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до викопіювання з кадастрової карти України; а в іншому просив надати безоплатно у власність земельну ділянку у с. Куліші, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). До клопотання позивачем додані, зокрема, викопіювання з кадастрової карти України.

Іванівська сільська рада прийняла рішення від 05.12.2019:

№ 855-26-39/VII, яким відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність, з посиланням на положення ст..122 ЗК України;

№ 855-25-39/VII відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з посиланням на положення ст..118 ЗК України.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2. ст. 116 ЗК України).

Стаття 118 ЗК України містить порядок процедури відведення земельних ділянок, регламентуючи на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, обов`язок суб`єкта владних повноважень протягом місяця розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проектної документації.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Встановлені обставини справи, на які не звернув уваги суд першої інстанції, свідчать про те, що відмовляючи у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідач послався лише на положення ст..118 ЗК України. При цьому, у вказаному рішенні відповідача (№ 855-25-39/VII) не наведено будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу, які визначення у вказаній нормі права.

Отже вказане рішення відповідача (№ 855-25-39/VII) не можливо визнати обґрунтованим.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність, відповідач послався на положення ст..122 ЗК України (рішення № 855-26-39/VII).

У свою чергу, статтею 122 Земельного кодексу України визначено органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність чи користування.

З відзиву на позов, враховуючи те, що оскаржувані рішення відповідача, окрім посилань на норми права, не містять конкретних підстав для відмови у наданні дозволів, вбачається, що підставою для відмови у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою стало те, що запитувані земельні ділянки, з огляду на дані Генерального плану с.Куліші, знаходяться за межами с. Куліші, а отже не є комунальною власністю Іванівської сільської ради, та, відповідно, остання не є розпорядником даних земель.

Саме виходячи із наданого відповідачем відзиву на позов, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що відповідач не є розпорядником запитуваних позивачем земельних ділянок, оскільки такі не знаходяться у його власності.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно Публічної кадастрової карти України, листів - відповіді на звернення позивача від Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу у Петриківському районі та у м.Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, які долучалися позивачем до позову, вбачається, що запитуванні позивачем земельні ділянки територіально відносяться до земель Петриківського району Іванівської сільської ради.

Ураховуючи наданні позивачем докази щодо територіального розташування земельних ділянок та аналізуючи оскаржувані рішення відповідача, на предмет співвідношення підстав відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що спірні рішення відповідача не можливо визнати правомірними, оскільки вони не містять обґрунтувань підстав для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувані рішення відповідача не відповідають критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень та які визначені ч.2 ст.2 КАС України.

Вказані обставини свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень відповідача та зобов`язати останнього повторно розглянути по суті подані позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі №160/1792/20 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Рішення Іванівської сільської ради від 05.12.2019 р. № 855-26-39/VII, № 855-25-39/VII про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок визнати неправомірними та скасувати.

Зобов`язати Іванівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.11.2019 року про безоплатне надання земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 18.02.2021 р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя О.В. Головко