Справа № 160/9162/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року Справа № 160/9162/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200206/2, прийняте 27.09.2019 Дніпропетровською митницею ДФС.
Вважає, що відповідач мав використовувати інформаційні ресурси, які є сукупністю електронної інформації, що включає електронні дані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах органів доходів і зборів, у тому числі, щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визнаної іншими митницями, про що мав вказати в Рішенні, як це передбачено статтями 33, 55 МК України. Всі митні органи України під час митного контролю та митного оформлення товарів використовують АСМО «Інспектор», за допомогою якої посадова особа митниці має можливість порівняти рівень заявленої митної вартості із рівнем митної вартості на ідентичний або подібний (аналогічний) товар, який вже визнаний митницею та за якою товар вже випущений у вільний обіг. Завдяки цьому забезпечується єдиний підхід в межах всієї країни до визначення та підтвердження митної вартості товарів. Натомість рішення взагалі не містить посилання на те, що відповідач звертався до наявної в митного органу інформації, що міститься в АСМО «Інспектор», та що така інформація призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, хоча це прямо передбачено пунктом 2 частини другої статті 55 МК України. Відповідачем без жодного обґрунтування не був взятий до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 06.09.2019 № 220/19, в якому містяться детальні відомості про технічний стан автомобіля та вказано, що через технічний стан автомобіля вартість автомобіля в 92 362,07 грн. (3300 євро) знижена експертом на 25% до 68 809, 74 грн. Саме технічним станом й обумовлена ціна автомобіля в 2 750 євро.
Ухвалою суду від 13.08.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.
17.08.2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви разом із квитанцією про сплату судового збору у сумі 840,80 грн.
Ухвалою суду від 20.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Розгляд справи по суті вирішено розпочати з 21.09.2020 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
14.09.2020 року від відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби, надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову митниця заперечує та просить прийняти до уваги наступне. Так, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару. Декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних. За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 МК України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У рахунку-фактурі вказано, що форма оплати - готівка, однак наданий договір не містить жодних відомостей чи посилання з приводу того, коли було проведено оплату, до митного оформлення не подавалися платіжні документи на підтвердження закінчення фінансової процедури, як того вимагає частина друга статті 53 МК України. Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення ТЗ, що переміщуються громадянами через митний кордон України, мають бути в наявності документи, які підтверджують право власності ТЗ. У разі придбання у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування. У разі придбання у підприємства - оформлені на відповідних бланках та завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. Також у цих документах мають міститися дані чеку і дані для ідентифікації ТЗ, а саме: дата продажу, номери шасі, кузова, двигуна НОМЕР_1 , його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ. Верховний Суд у постанові від 20.03.2020 по справі №480/3807/18 зазначає: «митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару». Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно із положеннями статті 368 МК України. Так, згідно із частиною першою цієї статті для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.Частиною третьою цієї ж цієї статті МК України визначено, що особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. При цьому, відповідно до частини четвертої цієї статті МК України, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу. Декларантом було надано пояснення, що платіжні документи на товар і документи щодо витрат на транспортування не має можливості надати. Тобто, декларант в повному обсязі не підтвердив заявлені відомості. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного ТЗ), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру товару за 1 км маршруту. Одним із документів, які підтверджують митну вартість товару є транспортні документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Так як позивачем було здійснено поставку на умовах FСА, відповідно до якої всі витрати з моменту передачі ТЗ несе покупець, а місцем передачі ТЗ вказується місце продажу, то позивач мав витрати по транспортуванню. Надання довідки не може підтвердити скільки коштів було сплачено по витратах на транспортування, оскільки цей документ не є платіжним, навіть не може вважатися бухгалтерським. Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10.04.2020 по справі № 822/2806/15. Звертає увагу суду, що наданий висновок експерта від 06.09.2019 не був взятий до уваги, оскільки не відповідає пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, яким передбачено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки. Також пунктом 53 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 передбачено, що залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об`єкта оцінки та подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання). У постанові від 20.03.2020 у справі №480/3807/18 Верховний Суд зазначив, що під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків інформація, яка розміщена в мережі Інтернет, може бути використана митним органом як джерело довідкової інформації наряду з іншими доказами, наявними у його розпорядженні. Митна вартість, визначена за резервним методом, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митних вартостях. Визнаною митна вартість товарів вважається тоді, коли відповідно до частини третьої статті 54 МК України митний орган дійшов висновку, що митна вартість, її структура та метод визначені правильно, а відомості документально підтверджені, достовірні й повні. Виходячи з вищенаведеного, вважає, що при винесені 27.09.2019 Митницею рішення про коригування митної вартості за №UA110000/2019/200206/2, дотримано усіх законодавчих вимог, а тому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
15.09.2020 року від представника позивача адвоката Афоніна О.В. та Дніпровської митниці Держмитслужби до суду надійшли клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 18.09.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Афоніна О.В. та Дніпровської митниці Держмитслужби про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено.
15.09.2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Афоніна О.В. надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 18.09.2020 року клопотання представника позивача адвоката Афоніна О.В. про витребування доказів задоволено, витребувано у Дніпровської митниці Держмитслужби документи на підставі яких приймалось оскаржуване рішення.
Крім того, 15.09.2020 позивачем надано відповідь на відзив, в якому позивач не погоджуючись із доводами відповідача за допомогою порівняльної таблиці автомобілю, що подавався на митне оформлення позивачем та автомобілю, що взято за основу відповідачем при визначенні митної вартості, вказує на суттєві розбіжності у комплектації атомобілів та відсутність деяких параметрів для можливості порівняння та встановлення митної вартості.
05.10.2020 від Дніпровської митниці Держмитслужби поступило клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, витребуваних судом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).
Згідно зі статтею 258 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 11.09.2019 ТОВ «Агро-Союз-Термінал» декларант одержувача та особи, відповідальної за фінансове врегулювання ОСОБА_1 , подав до Дніпропетровської митниці ДФС (правонаступником якої являється Дніпровська митниця Держмитслужби) митну декларацію UA110150/2019/238602, якою пред`явив до митного оформлення автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка Skoda, модель Superb, номер кузова/ VIN НОМЕР_2 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1898 см3, потужність двигуна - 77 кВт, екологічна норма - ЄВРО-5, показник одометра 432 507 км, дата виготовлення 24.09.2013, дата першої реєстрації 23.10.2013; колір білий, торгівельна марка SKODA AUTO A.S., країна походження Чехія. Пошкодження: Наявні сколи та подряпини бамперів, обивка сидінь забруднена
У митній декларації зазначено:
- графа 16: країна відправлення/експорту: Німеччина;
- графа 22: валюта та загальна сума за рахунком: EUR; 2 900; графа 23 курс валюти: 27,473188;
- графа 29: митний орган в`їзду: Закарпатська митниця ДФС;
- графа 34: країна походження: CZ;
- графа 43: код МВВ 1.
60. Згідно із графою 44 до МД додані документи:
- (0380) б/н від 23.08.2019;
- (0862) 220/19 від 10.09.2019;
- (1701) № /2019/007101 від 01.09.2019;
- (2800) B7455235 від 23.08.2019;
- (3007) лист щодо транспортування від 12.09.2019;
- (3016) 220/19 від 10.09.2019 (а.с.8-22, 106-136);
- (d4207) ФО-3008-2/02-МБО від 30.08.2019;
- (8016) АЕ249491 від 16.04.1996;
Відповідно до договору продажу від 23.08.2019 покупцем ОСОБА_2 у продавця ООО «БЕРГХАУС» придбано транспортний засіб: Skoda, модель Superb 16 TDI; №шасі НОМЕР_2 ; двигун 77 кВт; кількість проїханих кілометрів 430 000; дата першої реєстрації 23.10.2013;
- продажна вартість: 2 9000 ЄВРО;
- умови оплати: готівка;
Письмовою довідкою від 12.09.2019 ОСОБА_1 повідомила Митницю про те, що вартість транспортних витрат по доставці транспортного засобу до п/п «Чоп-Заходень» належного їх автомобіля : Skoda Superb, номер кузова НОМЕР_2 , склала 100 євро.
Додатковим аркушем до акта про проведення митного огляду товарів № А305060/2019/007101, проведеним 01.09.2019 інспектором Закарпатської митниці ДФС, визначено:
- транспортний засіб, тип: легковий;
- марка: марка Skoda; модель Superb; що використовувався; номер кузова НОМЕР_2 ; двигун об`єм 1598 см3; кіловат 77; тип двигуна: дизельний; Седан, показник одометра 432 507 км, кількість дверей 4, місць для сидіння 5;
За результатами розгляду поданих позивачем документів для митного оформлення посадовою особою митниці прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів UA110000/2019/200206/2 від 27.09.2019, відповідно до якого митна вартість товару скоригована за другорядним методом визначення митної вартості 2г резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МК України та грунтується на відомостях інформаційних ресурсів митних органів за ЕМД від 04.09.2019 UA205090/2019/103694 та розраховується на рівні 5950,00 EUR/од.
Не погодившись із вказаним рішенням про коригування митної вартості товару позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МК України (стаття 337 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 320 МК України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (стаття 51 МК України).
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
- подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
- нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:
- надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;
- на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
- у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частиною п`ятою статті 52 МК України декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є (частина друга статті 53 МК України):
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).
Згідно частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
- здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
- випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право (частина п`ята статті 54 МК України):
- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
- обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
- обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
- інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами (стаття 57 МК України):
- основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.
Відповідно до статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
- немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;
- щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
- жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
- покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.
Відповідно до частини першої статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (частина друга статті 60 МК України).
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (частина третя статті 60 МК України).
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (частина четверта статті 60 МК України).
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (частина п`ята статті 60 МК України).
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування (частина шоста статті 60 МК України).
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість (частина сьома статті 60 МК України).
Застереження щодо умов застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів встановлені статтею 61 МК України.
Товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються (частина перша статті 61 МК України).
Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються (частина друга статті 61 МК України).
Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні (частина третя статті 61 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 МК України, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 МК України.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.
Відповідно до статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до частини першої статті 377 МК України товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими ПК України.
Відповідно до частини першої статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України (частина друга статті 368 МК України).
Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (частина третя статті 368 МК України).
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (частина четверта статті 368 МК України).
«Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 (далі - Правила № 1118).
У Правилах № 1118 вживаються терміни:
- власник ТЗ - громадянин, що відповідно до законів України має право власності на ТЗ, яке підтверджується документально;
- документи, що підтверджують право власності на ТЗ:
а) придбані (отримані) у громадян чи підприємств - засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо;
б) придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.
Оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийнято у зв`язку із неможливістю застосування митної вартості, заявленої та визначеної декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту).
Автомобілі легкові, при ввезенні громадянами на митну територію України, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість, відповідно до статті 377 МК України.
За загальним положенням щодо митної вартості, встановленим статтею 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Обов`язком декларанта, або уповноваженої ним особи, є подання митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 МК України).
Правом декларанта, або уповноваженої ним особи, є проведення цінової експертизи договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти (пункт 3 частини третьої статті 52 МК України).
Декларантом подано також експертний висновок на підтвердження заявленої митної вартості.
Спеціальним правилом, встановленим частиною першою статті 368 МК України, є те, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль придбаний позивачем як фізичною особою особисто у власника - фізичної особи, про що складений договір, у якому визначено його вартість та умови оплати у готівковій формі.
Відповідач не довів, що при сплаті фізичній особі нерезиденту готівкових коштів за автомобіль позивач мала отримати платіжний документ (наприклад, чек).
Стаття 368 МК вимагає від фізичної особи, яка ввозить товар, надання документів, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Таким документом у розглянутому спорі є договір купівлі-продажу, у якому визначено, що до повної сплати такої суми транспортний засіб залишається власністю продавця.
Стосовно витрат на транспортування, то особливістю визначення митної вартості товарів, які переміщуються громадянами є врахування складової витрат на транспортування.
Згідно із частиною другою статті 368 МК України вартість страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України товарів, які переміщуються громадянами, враховується у разі переміщення товару у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні.
Матеріалами справи підтверджено, що переміщення автомобіля здійснено у супроводженні позивача.
Таким чином, вимога Митниці щодо подання платіжних документів на підтвердження понесених позивачем витрат на доставку автомобіля до митного кордону України, не кореспондується із частинами першою та другою статті 368 МК України.
Щодо неприйняття Митницею заявленої митної вартості, суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Не приймаючи заявлену митну вартість автомобіля як достовірну, Митниця посилається на:
1) ненадання платіжного документу на підтвердження його оплати;
2) ненадання експортної декларації;
3) ненадання транспортних документів на підтвердження вартості перевезення ТЗ;
4) ненадання декларації митної вартості;
5) наявності у Митниці відомостей щодо більшої митної вартості таких ТЗ.
Відповідно до спеціального правила, встановленого частиною четвертою статті 368 МК України, яке застосовується при митному оформленні товарів, що переміщуються громадянами, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Таким чином, у розглянутому випадку Митниця мала право на самостійне визначення митної вартості автомобіля за наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості.
Наявність у Митниці доказів недостовірності заявленої фактурної вартості судом не встановлено як на час виникнення спірних правовідносин, так і під час розгляду справи по суті.
Право доведення достовірності відомостей щодо представлених для визначення фактурної вартості товарів встановлено частиною третьою статті 368 МК України.
Позивачем реалізовано таке право шляхом надання договору купівлі - продажу та висновку експерта.
Заявляючи сумнів у достовірності митної вартості Митниця посилається на визначення відповідних форм контролю.
Наявність у Митниці відомостей щодо митного оформлення автомобілів за вищою митною вартістю за раніше оформленими МД іншими особами не є самостійною підставою для визнання заявленої митної вартості недостовірною.
Доводи відповідача, що позивач мав надати оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів із посиланням на Правила № 1118, суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки вказані документи передбачені у разі придбання транспортного засобу у підприємств. Крім того, належить врахувати, що хоч Правила № 1118 є чинними, останні зміни до них внесені 16.06.2009, тобто до набрання чинності МК України від 13.03.2012 № 4495-VI.
Недостовірність визначення ціни автомобіля у договорі продажу, укладеному двома фізичними особами, Митницею на час розгляду справи не доведена.
Експортна декларація не є обов`язковим документом, який надається для митного оформлення, декларант зобов`язаний її надати у випадку підтвердження заявленої митної вартості згідно із частиною третьою статті 53 МК України під час процедури підтвердження заявленої митної вартості на письмову вимогу митного органу.
Позивач заявив про відсутність у нього експортної декларації, Митниця не підтвердила вжиття заходів для отримання такої декларації у митного органу країни відправлення, у тому числі як на підтвердження недостовірності визначення фактурної вартості автомобіля декларантом.
Як зазначено вище, переміщення автомобіля здійснено у супроводі позивача, що виключає врахування транспортних витрат та надання відповідних (підтверджуючих вартість перевезення) документів.
Щодо декларації митної вартості суд зазначає, що декларація митної вартості обов`язково подається у випадках, встановлених виключним переліком - пунктами 1-3 частини п`ятої статті 52 МК України, згідно із частиною п`ятою статті 52 МК України, а саме:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
Крім визначених випадків, декларація митної вартості не подається, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5 000 євро (частина сьома статті 52 МК України).
В усіх інших випадках подання декларації митної вартості здійснюється за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи (частина шоста статті 52 МК України).
Таким чином, оскільки 1) жодна із умов, встановлених частиною п`ятою статті 52 МК України була відсутня, 2) транспортні витрати у супроводжуваному товарі, що переміщуються громадянами, не впливають на митну вартість (не додаються до фактурної), 3) митна вартість ТЗ заявлена до митного оформлення за ціною не більшою ніж 5 000 євро: законодавчі підстави для витребування Митницею декларації митної вартості у розглянутому випадку були відсутні.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як зазначено вище, матеріалами справи не підтверджено недостовірність визначення позивачем митної вартості та наявність у Митниці доказів такої недостовірності.
Правила та застереження щодо умов застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів встановлені статтями 60 та 61 МК України.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Якщо кошти та витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку, пов`язані з їх транспортуванням та витрати на страхування включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.
З оскаржуваного рішення вбачається, що посадовою особою митниці послідовно застосовувались методи визначення митної вартості у відповідності до положень ст.ст. 58-63 МК України.
Між тим, здійснюючи коригування митної вартості товару за другорядним методом 2г-резервним, вдіповідач посидається на відомості інформаційних ресурсів митних органів за електронною митною декларацією від 04.09.2019 UA205090/2019/103694, у той час як до суду вказану декларацію не надано, у зв`язку із чим, суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним обставинам.
Поряд із цим, суд вважає неправильним визначення митної вартості на рівні 5 950 Євро, оскільки вказана пропозиція сформована без врахування технічного стану автомобіля, без його огляду, та із нарахованим податком на додану вартість (загальна ставка 19%).
Вартість автомобіля, визначена в укладеному двома фізичними особами договорі, визначена без її збільшення на суму ПДВ.
Отже, Митницею не здійснено коригування митної вартості із врахуванням фактичного стану автомобіля, та враховано ціну із урахуванням ПДВ.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що Митницею не доведено, що заявлені Декларантом відомості про митну вартість товару є недостовірними.
Ані під час митного оформлення автомобіля, ані під час судового розгляду справи, відповідач не вказав на документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України та подані декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.
Митниця не надала доказів недостовірності визначення Декларантом митної вартості.
При митному оформленні товарів, що переміщуються у супроводі громадян, які переміщують такі товари через митний кордом України, транспортні витрати не враховуються, отже вимога Митниці про надання підтверджуючих такі витрати документів є помилковою.
Необхідність подання декларації митної вартості у розглянутому спорі судом не встановлена, з огляду на вищенаведені норми МК України.
Оскільки поданий на митне оформлення транспортний засіб є уживаним, інформація про технічний стан автомобіля та комплектація автомобіля не була врахована, фактичний пробіг автомобіля та визначення системою збільшення вартості на суму ПДВ не враховані, суд зазначає, що отримані Митницею відомості щодо ринкової вартості транспортного засобу є такими, що отримані з порушеннями.
У зв`язку із чим оскаржуване Рішення не можливо вважати обґрунтованим у контексті частини другої статті 55 МК України.
Визначаючи митну вартість у розмірі 5 950 євро, Митниця діяла необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно та нерозсудливо, без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення.
Застосовування наведених норм права відповідає правовим висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, від 11.09.2019 у справі № 160/9458/18, від 28.05.2020 у справі № 300/426/19.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність своїх дій у спірних правовідносинах. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного адміністративного позову до суду в сумі 840,00грн. підлягає стягненню з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200206/2 від 27.09.2019, прийняте Дніпропетровською митницею ДФС.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева