Справа № 420/14289/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Одесі питання про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій та стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020 року по справі №420/2179/19 в частині нарахування та виплати позивачу добових за час перебування у відрядженні у кількості 170 днів та грошової компенсації за 56 вихідних, святкових та не робочих днів, які не були використані під час виконання завдань у зоні проведення АТО у Донецькій та Луганських областей та інших відряджень, які були за час проходження військової служби та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 22 699,60 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з ухиленням відповідача від нарахування та виплати йому належної індексації грошового забезпечення за період із 01.07.2016 року по 28.02.2018 року, грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, добових за час перебування у відрядженні, він звернувся з відповідним позовом до суду.

В подальшому, як зазначено позивачем постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду його позов було задоволено, бездіяльність відповідача визнано протиправною та зобов`язано останнього нарахувати та виплатити усі відповідні платежі позивачу.

21.01.2020 року на підставі виконавчого листа по справі №420/2179/19 було відкрито виконавче провадження №61347383 та на рахунок позивача надійшли кошти (на виконання виконавчого документу) у розмірі 43 149,89 грн.

Не погоджуючись з сумою вказаних вище коштів, які відповідач нарахував та виплатив позивачу під час примусового виконання виконавчого листа по справі №420/2179/19 та з урахуванням того, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020 року по справі №420/2179/19 не визначалось конкретних сум, ОСОБА_1 вирішив звернутись до суду з вимогами щодо неналежного виконання зазначеної постанови.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Обраний спосіб розгляду адміністративної справи № 420/14289/20 був обумовлений процесуальними положеннями КАС України, а також тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями на момент відкриття провадження у даній справі), на всій території України було продовжено дію карантину до 31 грудня 2020 року.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів в адміністративній справі №420/14289/20, суд встановив наявність підстав для закриття провадження в цій адміністративній справі, з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи №420/14289/20 встановлено, що постановою Пятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/2179/19 від 14.01.2020 року (а.с.6-20), яка набрала чинності в день її прийняття апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов було задоволено частково. Визнано бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016 року до 28.02.2018 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2016 року до 28.02.2018 року. Визнано бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та не робочі дні, які не використані під час виконання завдань у зоні проведення АТО у Донецькій та Луганських областей та інших відряджень та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за ці дні. Визнано протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо порушення прав ОСОБА_1 передбачених чинним законодавством України та не нарахування ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні, не надання вихідних днів за виконання службових і спеціальних обов`язків під час відрядження та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати. Визнано бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

17.02.2020 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №420/2179/19.

На підставі вказаного виконавчого листа органами виконавчої служби (Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП№61347383.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2020 року ВП №61347383 - від Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від 19.08.2020 року №1170 згідно якого вказано про виконання вимог виконавчого листа виданого 17.02.2020 року по адміністративній справі №420/2179/19 та проведено всі розрахунки з ОСОБА_1 (а.с.35-36).

Водночас, як зазначає позивач, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі №420/2179/19 відповідач, на його думку, виконав не у повному обсязі та не сплатив всі належні йому суми коштів.

За таких умов ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з позовної заяви, за своєю суттю спір у справі №420/14289/20 виник у зв`язку із неправильним, на думку позивача, виконанням відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі №420/2179/19, яка набрала законної сили.

За таких обставин суд вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного виконання постанови суду по справі №420/2179/19 від 14.01.2020 року та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі всіх сум грошового забезпечення, повинні оскаржуватись позивачем виключно в порядку статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, на користь якої воно прийнято та яка вважає, що її права порушені з огляду на неналежне його виконання. Про зазначене, на думку суду, також свідчить спеціальний процесуальний порядок, визначений частиною п`ятою статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також вважає, що винесення окремого судового рішення у справі №420/14289/20, яке передбачає оцінку судового рішення, прийнятого в іншій справі (№420/2179/19), буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, не можуть розглядатись в окремій адміністративній справі.

З огляду на наведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити його право у разі визнання його судом порушеним.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, та в силу приписів частини 5 ст. 242 КАС України зазначена правова позиція повинна бути врахована судом першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до таких правовідносин.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а аргументи позивача стосуються саме правильності виконання відповідачем рішення суду у справі №420/2179/19, суд доходить висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі №420/14289/20 на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/14289/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2020 року по справі №420/2179/19 в частині нарахування та виплати позивачу добових за час перебування у відрядженні у кількості 170 днів та грошової компенсації за 56 вихідних, святкових та не робочих днів, які не були використані під час виконання завдань у зоні проведення АТО у Донецькій та Луганських областей та інших відряджень, які були за час проходження військової служби та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 22 699,60 грн. - закрити на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А.Іванов

.