Справа № 260/2735/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2735/20 пров. № А/857/15462/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №260/2735/20 (суддя Ващилін Р.О., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: а) визнати рішення №60 від 16.07.2020 про відмову у призначенні пенсії Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області протиправним;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , загальний стаж роботи в Нарофоминському ліспромхозі за такий період: з 27.11.1980 по 10.04.1981; з 02.12.1982 по 21.03.1983; з 06.10.1983 по 09.04.1984; з 15.10.1984 по 05.04.1985; з 01.10.1985 по 28.03.1986; з 04.11.1986 по 01.04.1987; з 02.11.1987 по 30.04.1988; період роботи у Хустському лісокомбінаті з 10.05.1989 по 31.08.1989; період роботи у Кадуйському лісокомбінаті з 16.01.1990 по 30.03.1990; та з 01.10.1990 по 03.04.1991; періоди роботи у Чернігівському держлісгоспі з 28.11.1991 по 30.03.1992; з 01.10.1992 по 30.04.1993; з 10.02.1998 по 30.06.1998; періоди роботи у Куп`янському держлісгоспі з 27.07.1998 по 25.09.1998; періоди роботи у Нарофоминському лісгоспі: з 26.05.1999 по 31.12.2000; з 01.03.2002 по 31.12.2002; з 22.05.2003 по 31.12.2003; з 01.03.2004 по 28.12.2004; з 01.04.2005 по 22.02.2006; з 01.06.2006 по 28.04.2007; з 02.07.2007 по 18.10.2007; періоди роботи у ТОВ "Вариант плюс і К": з 23.08.2011 по 07.08.2012; з 09.08.2012 по 11.07.2013; періоди роботи у ТОВ "Берег-Кабель ГмбХ" з 11.10.2017 по 15.11.2017, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.03.1993 р.

Рішенням від 12 листопада 2020 року Закарпатський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.

Визнав протиправним рішення №60 від 16.07.2020 про відмову у призначенні пенсії Відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993, а саме: в Нарофоминському ліспромхозі за такий час: з 27.11.1980 по 10.04.1981; з 02.12.1982 по 21.03.1983; з 06.10.1983 по 09.04.1984; з 15.10.1984 по 05.04.1985; з 01.10.1985 по 28.03.1986; з 04.11.1986 по 01.04.1987; з 02.11.1987 по 30.04.1988; на Хустському лісокомбінаті з 10.05.1989 по 31.08.1989; у Кадуйському лісокомбінаті з 16.01.1990 по 30.03.1990; з 01.10.1990 по 03.04.1991; періоди роботи у Чернігівському держлісгоспі з 28.11.1991 по 30.03.1992; з 01.10.1992 по 30.04.1993; з 10.02.1998 по 30.06.1998; у Куп`янському держлісгоспі з 27.07.1998 по 25.09.1998; у Нарофоминському лісгоспі: з 26.05.1999 по 31.12.2000; з 01.03.2002 по 31.12.2002; з 22.05.2003 по 31.12.2003; з 01.03.2004 по 28.12.2004; з 01.04.2005 по 22.02.2006; з 01.06.2006 по 28.04.2007; з 02.07.2007 по 18.10.2007.

У решті позовних вимог відмовив.

Стягнув із Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 560 гривень 53 коп. судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав три трудові книжки, з яких одна пошкоджена і по такій немає можливостей прочитати записи. Друга трудова книжка є дублікатом, однак позивачем підтверджуючих довідок щодо періодів роботи, зазначених в ній, надано не було. Окрім того, дублікат трудової книжки заповнено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зокрема, не зазначено відомостей щодо загального стажу роботи, у графі 4 зазначені накази, а не довідки, на підставі яких внесено запис.

Апелянт також покликається на те, що періоди роботи в трудовій книжці (дублікат) від 30.03.1993 на ім`я ОСОБА_1 - це періоди роботи в Російській Федерації, крім періоду роботи в Чернігівському держлісгоспі з 28.11.1991 по 30.03.1992.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року період роботи на території держав учасниць СНД зараховується до трудового стажу за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав учасниць СНД, на території яких проводилася трудова діяльність.

Натомість позивач не додав жодного документа, який би міг підтвердити періоди роботи по трудовій книжці (дублікат) серії НОМЕР_2 від 30.03.1993 на ім`я ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хустського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив трудові книжки АТ-ІV №2236654, БТ-ІІ №6142176, ТК-ІІІ №9437087, військовий квиток НОМЕР_3 , довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, №2 від 13.03.2020 (2 шт.), довідку про заробітну плату №1 від 13.03.2020 (2 шт.).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів, рішенням Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) №60 від 16.07.2020 у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Зокрема, до такого зараховано лише 7 років 7 місяців 6 днів. Водночас до страхового стажу не включено періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_4 від 06.10.1983 в зв`язку з тим, що така пошкоджена і прочитати записи не можна, а друга трудова книжка НОМЕР_1 від 30.03.1993 дублікат і потребує підтверджуючих довідок.

З відомостей підсистеми призначення та виплати пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області судом встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди проходження військової служби з 18.05.1978 по 27.06.1980; а також наступні періоди роботи: з 23.08.2011 по 07.08.2012; з 09.08.2012 по 12.07.2013; з 29.08.2013 по 30.07.2014; з 26.08.2014 по 03.07.2015; з 16.09.2015 по 14.09.2016; з 07.10.2016 по 15.06.2017; з 11.10.2017 по 15.11.2017; з 01.04.2019 по 30.04.2019.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України щодо відмови зарахувати до його страхового стажу періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 30.03.1993, з метою захисту права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що записи в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993 ОСОБА_1 є достатніми та належними доказами його трудової діяльності, а тому відмовляючи у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу позивача, орган Пенсійного фонду діяв всупереч законодавчих норм. Разом з тим, частина періодів роботи за дублікатом трудової книжки була зарахована до страхового стажу позивача, відтак, позов задоволено частково.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України також ередбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Під страховим стажем згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок, а також підтвердження наявного трудового стажу у випадку відсутності такої регламентується Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

Так, відповідно до п. 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

П. 5.5 Інструкції передбачено, що якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т. ін.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис: "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При влаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі дубліката трудової книжки позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з пошкодженням трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 було видано дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993, до якої було внесено всі відомості про попередні періоди роботи працівника.

Проте, як зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, записи дубліката трудової книжки не були взяті пенсійним органом до уваги, оскільки вказаний дублікат заповнений з численними порушеннями вимог Інструкції, зокрема, в частині не зазначення загального стажу роботи ОСОБА_1 до видачі дубліката, у графі 4 зазначені накази, а не довідки, на підставі яких внесено запис до такої. Окрім того, вважає, що періоди роботи, зазначені в дублікаті трудової книжки підлягають обов`язковому підтвердженню довідками, виписками з наказів та іншими первинними документами, передбаченими Порядком.

Такі доводи пенсійного органу на обґрунтування відмови в зарахуванні відповідних періодів роботи позивача до страхового стажу колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, порядок заповнення дубліката трудової книжки регламентується нормами розділу 5 Інструкції та Інструкції №162, положення яких є ідентичними.

Відповідно до п. 5.2 Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

П. 5.3 Інструкції встановлено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника.

Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а в графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Зміст вищезазначених норм, як правильно підсумував суд першої інстанції, свідчить про те, що перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки.

Суд першої інстанції ретельно дослідив дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993 та дійшов підставного висновку, що всі відомості про роботу ОСОБА_1 вчинені акуратно, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи. Достовірність таких записів засвідчена написом З оригіналом вірно та підписом та печаткою інспектора з кадрів Чернігівського держлісгоспу. А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі відповідають вимогам Інструкції. Більше того, норми Інструкції не вимагають внесення до графи 4 саме довідок, на підставі яких здійснено запис, та не виключають можливість зазначення наказів.

З приводу допущеного при оформленні дубліката трудової книжки порушення щодо не внесення спочатку запису про загальний стаж роботи позивача, то колегія суддів вважає, що таке жодним чином не нівелює достовірність таких записів та інформацію про стаж роботи позивача.

До того ж, норми чинного законодавства покладають саме на роботодавця обов`язок щодо повноти ведення обліку особового складу та заробітної плати працівників, за недотримання якого встановлена відповідальність. Більше того, пенсіонер не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок недотримання роботодавцем порядку обліку особового складу та заробітної плати, оскільки це суперечитиме конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовано, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції відхилив твердження відповідача щодо необхідності підтвердження стажу роботи за дублікатом трудової книжки у спосіб, передбачений положеннями Порядку, оскільки такий регламентує правовідносини щодо підтвердження трудового стажу у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. При цьому відповідно до положень Порядку, необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до уповноваженого органу було подано трудові книжки, в яких зазначені всі записи про його трудовий стаж, а тому підстави для витребування інших підтверджуючих документів, відповідно до Порядку, у відповідача були відсутні.

Щодо аргументів апеляційної скарги стосовно необхідності підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації, на території якої частково здійснювалася трудова діяльність позивача, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), відповідно до якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Таким чином, проаналізувавши законодавчі вимоги, що регламентують порядок обчислення страхового стажу для отримання пенсії, суд дійшов висновку, що трудова діяльність включається до такого в разі її належного документального підтвердження. При цьому суд враховує те, що згідно із законодавчими нормами основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в тому числі її дублікат.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідні записи в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993 ОСОБА_1 є достатніми та належними доказами здійснення ним трудової діяльності, а тому, відмовляючи у зарахуванні таких до страхового стажу позивача, орган Пенсійного фонду діяв всупереч законодавчих норм, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Оскільки частина періодів роботи за дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1993 була зарахована до страхового стажу позивача органом Пенсійного фонду України самостійно, а саме: з 23.08.2011 по 07.08.2012; з 09.08.2012 по 12.07.2013; з 29.08.2013 по 30.07.2014; з 26.08.2014 по 03.07.2015; з 16.09.2015 по 14.09.2016; з 07.10.2016 по 15.06.2017; з 11.10.2017 по 15.11.2017, що підтверджується відомостями підсистеми призначення та виплати пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №260/2735/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19.02.2021.