Справа № 160/718/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року Справа № 160/718/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання дій протиправними та скасування постанови, -
18 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 23 грудня 2020 року у виконавчому провадженні №63803095 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Однак, позивач стверджує, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., приймаючи до примусового виконання виконавчий документ та відкриваючи виконавче провадження № 63803095, не дотримався вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження та без достатніх на те правових підстав, з порушенням правил територіальної діяльності, відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі.
Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи у порядку визначеному ст. 287 КАС України.
02 лютого 2021 року засобами електронного зв`язку та 08.02.2021 року засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним.
23 грудня 2020 року приватним виконавцем, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.
Таким чином, відповідач вважає, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідають нормам чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Зазначеним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 - позивача заборгованість на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Аланд у розмірі 9357,12 грн.
Також, 23.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої вирішено здійснювати відрахування із доходів позивача, на:
витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн.;
стягнення суми боргу у розмірі 9 357,12 грн.;
винагороду приватного виконавця у розмірі 935,71 грн.
Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача за виконавчим провадженням №62395115 складає 10 692,83 грн.
Згідно пункту 2 вказаної постанови передбачено здійснювати відрахування із доходів позивача у розмірі 20 відсотків від заробітної плати.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) після пред`явлення стягувачем виконавчого документа орган державної виконавчої служби (приватний виконавець) приймає одне з таких рішень:
про повернення виконавчого документа без виконання, або
про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) встановлено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII).
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Норми Закону № 1404-VIII не зобов`язують виконавця перевіряти достовірність зазначеної у виконавчому документів інформації до відкриття виконавчого провадження.
Доказів про невідповідність виконавчого напису вимогам, наведеним у частині першій статті 4 Закону 1404-VIII, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд встановив, що зазначення у виконавчому написі та у заяві недостовірної, за твердженнями позивача, інформації не могло бути законною підставою для повернення виконавчого напису без прийняття його до виконання.
Відповідно, відкриття виконавчого провадження було єдиним можливим варіантом дій виконавця.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20 Верховний Суд, зокрема, вказав: «… приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу … ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від того, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, що вказана у виконавчому документів, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо адреса місця проживання/перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону № 1404-VIII, є правомірним … у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що у виконавчому написі … вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_3 … таку ж адресу місця проживання боржника … зазначено у заяві … про примусове виконання рішення … задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що матеріали виконавчого провадження, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не містять даних про проживання ОСОБА_1 … за адресою: АДРЕСА_3, а в договорі про надання кредиту … вказано адресу місця реєстрації та фактичного проживання, АДРЕСА_2, отже, приватний виконавець протиправно відкрив виконавче провадження не за місцем реєстрації позивача та/або її проживання, а у виконавчому окрузі м. Києва. Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій помилковими, виходячи із такого. Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404 установлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідного до вимог Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис. Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні (частини друга, четверта статті 13, частина сьома статті 26, статті 36, частина восьма статті 48 Закону № 1404). Таким чином, на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису … в якому було вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_3, що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни були всі визначені законом підстави для його відкриття …».
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, при тому, що місцем проживання боржника у виконавчому документі вказана адреса, яка знаходиться в межах виконавчого округу відповідача, не суперечить вимогам Закону № 1404-VIII та Закону № 1403-VIII.
Щодо оскаржуваної постанови від 23.12.2020 року ВП № 63803095 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Суд звертає увагу, що всі доводи позивача щодо незаконності та неправомірності винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зводяться до того, що виконавче провадження відкрито не за зареєстрованим місцем проживання останнього.
При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження №63803095 позивачем не оскаржувалась та не входить до позовних вимог, заявлених позивачем у даній справі.
Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що питання наявності чи відсутності у боржника майна (рухомого/нерухомого) в межах того чи іншого виконавчого округу не є спірним в межах даних правовідносин.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса слугував підставою для відкриття спірного виконавчого провадження та в подальшому винесенні оскаржуваної постанови.
Таким чином, постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 23 грудня 2020 року у виконавчому провадженні №63803095 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 винесена правомірно та скасуванню не підлягає.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання дій протиправними та скасування постанови необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник