Справа № 300/2228/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2228/20 пров. № А/857/14723/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання провести перерахунок пенсії за вислугою років (суддя суду І інстанції: Григорук О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.10.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.09.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. у проведенні позивачу перерахунку пенсії із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати пенсійний орган здійснити з 18.01.2018р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с.1-2, 10).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.12-13).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною відмову відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язано пенсійний орган здійснити з 18.01.2018р. перерахунок та виплату пенсії позивачу із включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди, зазначеної у довідці Військової частини НОМЕР_1 № 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р. (а.с.25-30).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити у повному обсязі (а.с.35-41).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що приписи ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає складові грошового забезпечення, що враховуються при призначенні пенсії за вислугу років військовослужбовцям, не містить положень про включення до них такої виплати як щомісячна додаткова грошова винагорода.

Відповідно до п.1 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» перерахунок пенсії військовослужбовцям та деяким іншим особам здійснюється із урахуванням трьох складових оновленого грошового забезпечення, визначеного на 01.03.2018р., - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

Пунктом 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., передбачено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Врахування інших видів грошового забезпечення цими постановами не передбачено.

Також довідка Військової частини НОМЕР_1 (№ 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р.) не відповідає приписам вищевказаного Порядку.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 (№ 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р.) та з якої щомісяця утримувався єдиний внесок, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії позивачу.

Таким чином, розмір призначеної позивачу з 18.01.2018р. пенсії за вислугою років підлягає відповідному перерахунку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 як колишній військовослужбовець перебуває на обліку в ГУ ПФ в Івано-Франківській обл. з 18.01.2018р. та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (календарна і пільгова вислуга - 26 років).

Згідно протоколу за пенсійною справою (Міноборони) від 15.03.2018р. до грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу на момент її призначення не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду (а.с.7).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 08.05.2020р. про проведення перерахунку та виплати пенсії з 18.01.2018р. із врахуванням в грошовому забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, з якої було сплачено страхові внески.

До поданої заяви додав довідку Військової частини НОМЕР_1 (№ 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р.) про нараховану позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.01.2016р. по 30.12.2017р. (а.с.3, 4).

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. надало відповідь № 1402-1257/Г-02/8-0900/20 від 28.05.2020р., згідно якої в пенсійного органу є відсутніми законні підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу, оскільки ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положень про включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія таких виплат, як щомісячна додаткова грошова винагорода. Оскільки даний вид виплати є разовим платежем та за своєю суттю є державною соціальною гарантією для осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому не входить до додаткових видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія (а.с.5-6).

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оспорює факт неврахування пенсійним органом під час призначення йому 18.01.2018р. пенсії за вислугою років такої складової грошового забезпечення як щомісячна додаткова грошова винагорода, що передбачена постановою KM України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», яка втратила чинність на підставі постанови KM України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

У зв`язку з викладеним просить провести перерахунок пенсії з часу її призначення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

У частині другій ст.19 Конституції України закріплено правило, за яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.15 Закону № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, при обчисленні пенсії особам, звільненим з військової служби, не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відповідно до положень постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (у редакції, чинній на час проходження позивачем служби) щомісячна додаткова грошова винагорода установлюється, зокрема військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 вказаної постанови).

На виконання пункту 2 цієї постанови та з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди, наказом Міністерства оборони України № 595 від 15.11.2010р. затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. За змістом вказаної Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Як встановлено під час судового розгляду, позивач під час проходження служби з січня 2016 року по грудень 2017 року кожного місяця отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17 зазначила, що факт сплати єдиного внеску має значення для вирішення питання включення до грошового забезпечення для обчислення пенсії його видів з переліку, визначеного ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Тобто, щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, та яка носить систематичний, щомісячний характер, включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, за умови нарахування та сплати з такої єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Під час звернення до відповідача із заявою від 08.05.2020р. позивачем було представлено довідку Військової частини НОМЕР_1 (№ 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р.), зміст якої свідчить про щомісячну виплату позивачу в період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. (24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням) щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с.3-5).

Також зазначена довідка містить відомості про сплату із вказаних сум щомісячної додаткової грошової винагороди позивача єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов та обґрунтованого висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу та з якої щомісяця утримувався єдиний внесок, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії позивача.

Оскільки така допомога не була врахована пенсійним органом під час перерахунку пенсії, тому розмір призначеної позивачу пенсії за вислугою років підлягає перерахунку, починаючи з дати її призначення - 18.01.2018р.

Колегія суддів враховує позицію, яка висловлена Верховним Судом у постановах від 09.11.2020р. у справі № 822/511/18, від 19.11.2020р. у справі № 580/2417/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

В частині доводів апелянта про невідповідність представленої довідки Військової частини НОМЕР_1 (№ 350/484/1/4/47 від 05.05.2020р.) вимогам чинного законодавства колегія суддів зазначає наступне.

Розглядувані доводи не покладалися відповідачем в основу прийняття рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача на підставі його заяви.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вказана зміна кваліфікації підстав відмови у проведенні перерахунку пенсії суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи слідує, що позивач про порушення свого права дізнався з листа пенсійного органу № 1402-1257/Г-02/8-0900/20 від 28.05.2020р., із позовом до суду позивач звернувся 02.09.2020р., тобто, у встановленні процесуальним законом строки.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач повинен був з 18.01.2018р. нараховувати та виплачувати позивачу пенсію із врахуванням спірної щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки обчислення розміру пенсії (у правильному розмірі) покладається на відповідний орган ПФ України. Відсутність проведення відповідачем нарахування та виплати пенсії у вірному розмірі свідчить про те, що його дії призвели до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійного забезпечення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним рішення. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та вказують на неправомірність поведінки відповідача в спірних правовідносинах.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004р., п.53) ЄСПЛ зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

У Рішенні від 20.11.2011р. у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р.). Зокрема, у п.23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2020р. в адміністративній справі № 300/2228/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 17.02.2021р.