Справа № 160/14200/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
02 листопада 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- стягнути судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.01.2020 року звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Однак, 27.03.2020 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь № 4207-3404/Р-03/8-0400/20 «Про відмову в призначені пенсії» згідно якої позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком. У відповіді зазначено, що підставою для відмови в призначені пенсії послугувала відсутність на день звернення права на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки загальний розмір страхового стажу становить 07 років 11 місяців 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії. Також було зазначено, що в наданій позивачем трудовій книжці НОМЕР_3 ПІБ на титульній сторінці не відповідає паспортним даним, у трудовій книжці « ОСОБА_1 », в згідно паспортним даним « ОСОБА_1 ». Зазначає, що відповідальним за заповнення трудової книжки, вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки є підприємство роботодавець, а відтак вина позивача відсутня в тому, що трудову книжку оформлено з порушенням.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху та цією ухвалою було запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду належним чином завірених копій документів, які додані до позовної заяви та доказів на обґрунтування позову та заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з позовом.
03 грудня 2020 року до суду від позивача до суду надійшли примірними позовної зави разом із належним чином завіреннями доказами та заява про поновлення процесуального строку на звернення до суду.
11 січня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, та вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству України з наступних підстав. 27.01.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, відповідач листом від 27.03.2020 року №4207-3404/Р-03/8-0400/20 відмовив у призначення пенсії, адже з наданих документів загальний стаж роботи на дату звернення становить 07 років 11 місяців 20 днів. Додатково зазначає, що в наданій позивачем трудовій книжці зазначено прізвище « ОСОБА_1 », а згідно паспортним даним « ОСОБА_1 ». Звертає увагу суду на те, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто право на призначення пенсії виникає не з 20.10.2019 року, а з наступного дня - 21.10.2019 року.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
27.03.2020 року відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 27.01.2020 року, було направлено лист № 4207-3404/Р-03/8-0400/20, яким було повідомлено, про відмову у призначення пенсії за відсутності страхового стажу. В листі зазначено, що згідно наданих документів позивача, страховий становить 07 років 11 місяців 20 днів. Додатково повідомлено, що в наданій позивачем трудовій книжці НОМЕР_4 ПІБ на титульній сторінці не відповідає паспортним даним, у трудові книжці « ОСОБА_1 », а згідно паспортним даним « ОСОБА_1 »
Таким чином страхового стажу позивача недостатньо для призначення пенсії.
Отже, право на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на день звернення у позивача відсутнє.
Не погоджуючись з позицією відповідача, та вважаючи відмову у призначені пенсії протиправною, та такою, що порушує законні права та інтереси, звернувся до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначено умови призначення пенсії за віком.
Так, згідно з абз. 2 статті 26 Закону №1058-IV, в редакції, чинній на момент звернення позивачів із заявою про призначення пенсії за віком, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років.
Як встановлено статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58 (далі Інструкція №58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно із п.2.4. зазначеної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийнята на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 , в якій містяться такі записи, щодо яких виник спір:
- З 25.08.1977 року по 31.10.1977 року працював вентиляціником другого розряду на Дніпровському заводі «Сантехизделий», що також підтверджується довідкою від 27.01.2020 року №01/04;
- З 24.12.1979 року по 22.04.1981 рік працював шофером в Дніпропетровському обласному промисловому автотранспортному об`єднанні облспоживспілки, що також підтверджується довідкою від 19.12.2019 року №55;
- З 07.05.1981 року по 23.11.1990 рік працював водієм автомашини в Управлінні матеріально-технічного постачання №14;
- З 23.11.1990 року по 04.12.1992 рік працював водієм у кооперативі «Сигнал»;
- З 16.12.1992 року по 02.10.1998 рік працював водієм на Дніпропетровському міському комунальному підприємстві теплових мереж «Дніпротепломережа», що також підтверджується довідкою №25 від 09.12.2019 року;
- З 16.12.1998 року по 24.07.2000 року працював водієм в ОАО «ДОПАС»;
- З 07.03.2003 року по 30.08.2005 року працював водієм у міському комунальному підприємстві «Автопідприємство санітарного транспорту».
При цьому, щодо не прийняття відповідачем при розрахунку пенсії позивачу трудової книжки ОСОБА_1 , виданої 31.10.1977 року, у зв`язку з тим, що на титульному аркуші прізвище не відповідає паспортним даним, суд зазначає наступне.
Як вбачається з титульного аркуша трудової книжки ОСОБА_1 його ПІБ зазначено на російській мові - " ОСОБА_1 ", Вказане зазначення прізвища стало підставою не прийняття відповідачем до уваги трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 .
Такі недоліки заповнення трудової книжки стали підставою для не зарахування цих двох періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Суд зазначає, що на момент видачі трудової книжки ОСОБА_1 - 31.10.1977 року порядок її заповнення був врегульований Постановою від 06.09.1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців".
Згідно пунктів 5,6 вищезазначеної Постанови заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника завіряються підписом уповноваженої особи та печаткою.
У трудову книжку вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Згідно пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція №162.
Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно п.2.5 Інструкції №162, у випадку виявлення неправильного або неточного запису о роботі, переводі на іншу постійну роботу, о нагородженнях та заохоченнях та інші виправлення виконуються адміністрацією того підприємства, де була внесено відповідний запис.
Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Крім цього відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Суд приймає до уваги, що спірні у даній справі обставини, а саме повнота та правильність заповнення титульного аркушу трудової книжки позивача значно віддалені у часі, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі №593/283/17.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що відповідачем при розрахунку пенсії позивачу безпідставно не прийнято до уваги трудову книжку ОСОБА_1 НОМЕР_3 , що видана 31.10.1977 року.
Отже, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки ОСОБА_1 , що наведені вище, підтверджують його трудову діяльність в вищезазначених організаціях.
Проте, враховуючи заявлені позовні вимоги, спірними залишаються періоди «…з 24.12.1974 року», з 15.07.1977 року по 17.07.1977 рік, 05.12.1992 року по 15.12.1992 року.
Щодо періоду з 15.07.1977 року по 17.07.1977 року, то судом встановлено, що згідно ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії позивачу було зараховано до стажу навчання у вищих/середніх НЗ за період з 01.09.1975 року по 14.07.1977 року.
Крім того, навчання саме у період з 01.09.1975 року по 14.07.1977 року підтверджується довідкою №154 від 17.12.2019 року.
Таким чином суд приходить до висновку, що період з 15.07.1977 року по 17.07.1977 року не підлягає включенню до страхового стажу позивача.
Щодо періоду «з 24.12.1974 року» та з 05.12.1992 року по 15.12.1992 року, то суду не було надано належних доказів (записів у трудовій книжці, архівних довідок тощо) щодо здійснення позивачем трудової діяльності у цей період, таким чином вищезазначений період також не підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Судом також було встановлено, що згідно ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії позивачу було зараховано періоди роботи з 01.01.1999 року по 31.07.2000 року, з 01.03.2003 року по 25.10.2004 року та з 01.11.2004 року по 31.08.2005 року
Таким чином, вимоги щодо зарахування періоду роботи з 01.01.1999 року по 24.07.2000 року, з 07.03.2003 року по 25.10.2004 року, з 01.11.2004 року по 30.08.2005 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, адже відповідачем вони вже були зараховані.
З огляду на вищезазначене, зарахуванню до стажу позивача підлягають наступні періоди: з 25.08.1977 року по 31.10.1977 рік, з 04.01.1981 року по 22.04.1981 рік, 07.05.1981 року по 04.12.1992 року, 16.12.1992 року по 02.10.1998 року, з 16.12.1998 року по 31.12.1998 року, з 26.10.2004 року по 31.10.2004 року.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на те, що судом встановлено протиправність рішення про не зарахування позивачу періодів роботи при розгляді його звернення про призначення пенсії за віком, то з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає до задоволення позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи, визначені судом в даному рішенні.
Щодо заявлених позивачем вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає про таке.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача та призначити пенсію з відповідної дати.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко