Справа № 500/1385/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1385/19

09 лютого 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника відповідача Мурованої І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" до Головне управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимог та податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №№ 3, 3, 3, 3, , від 19.03.2019, №№ 3, 3 від 20.03.2019;

- визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 19.03.2019, № від 20.03.2019;

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 19.03.2019, № Ю від 20.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що предметом спору є правомірність нарахувань контролюючим органом грошових зобов`язань з ПДФО, військового збору, ЄСВ та застосування штрафних санкцій у зв`язку із примусовим стягненням виконавчою службою суми заробітних плат, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу працівникам ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Позивач зазначає, що з позиція контролюючого органу, яка полягає в тому, що ТОВ «Домобудівник» добровільно не виконано рішення судів та не утримано із сум невиплачених заробітних плат за час вимушеного прогулу податку на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок, з огляду на що у рамках примусового виконання рішень судів ТОВ «Домобудівник» мав перераховувати на рахунки органу ДВС суми для виплат і також перерахувати (сплатити) податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок окремо на рахунки суб`єкта адміністрування таких платежів є хибною та суперечить нормам законодавства України.

Щодо донарахувань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то позивач вказав на те що об`єкт нерухомості, за який податковим органом проведено донарахування відноситься до переліку об`єктів, вказаних у підпункті є) пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а отже не є об`єктом оподаткування

Водночас, разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву від 19.06.2019 про забезпечення позову шляхом зупинення дій вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 19.03.2019, якою донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 87841,10 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 20.03.2019, якою донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 279238,03 грн.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на те, що предметом розгляду у справі № 500/1385/19 є, зокрема, визнання протиправними та скасування зазначених вимог про сплату боргу (недоїмки). Оскільки позивач не погоджується з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 19.03.2019, якою донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 87841,10 грн. та вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 20.03.2019, якою донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 279238,03 грн., і не має наміру та змоги сплачувати у добровільному порядку оспорюваний борг, то на даний час існує реальна можливість виконання оскаржених вимог державним виконавцем. При цьому, правомірність (неправомірність) винесення зазначених вимог буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду даної справи. Проте, позивач вважає, що у разі встановлення протиправності оскаржених вимог і задоволення позовних вимог про їх скасування, останньому доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти) (арк. справи 151-157, ОСОБА_10 ).

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, ухвалою від 20.06.2019 року відмовив ТОВ "Домобудівник у задоволенні заяви від 19.06.2019 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

25.07.2019 року, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву з додатками, зі змісту якого слідує, що податковий орган провів стосовно позивача два контрольно-перевірочних заходи, а саме: документальну планову виїзну перевірку за період діяльності позивача з 01.10.2015 по 30.09.2018 та позапланову виїзну документальну перевірку за період діяльності з 01.10.2018 по 31.12.2018, за результатами яких винесено ряд податкових повідомлень-рішень, в тому числі і ті, які оскаржено позивачем до суду, на загальну суму донарахувань 973883,51 грн. з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору та податку на нерухоме май но, відмінне від земельної ділянки (арк. справи 173-328, том І).

Відповідач окремо зазначив, що на адресу контролюючого органу надійшло дев`ять звернень від громадян України, які були працівниками ТОВ «Домобудівник», та були звільнені із займаних посад відповідними наказами, однак, за результатами судових оскаржень їх було поновлено на попередніх посадах із одночасною виплатою за рішеннями судів платежів, пов`язаних із протиправним звільненням.

Також фізичними особами було проінформовано Головне управління ДФС у Тернопільській області й про те, що жодне рішення суду Товариством добровільно не виконано, та додано підтвердження перерахунку присуджених їм сум, що стягнені на їх користь примусовим виконанням рішень судів.

20.09.2019 до канцелярії Тернопільського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 607/1427/17, № 607/3509/17, № 607/3620/17, № 607/2699/17, № 607/1429/17, № 607/3624/17, які перебувають на розгляді у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області (арк. справи 12-75, том ІІ).

В обґрунтування зазначеного клопотання представник позивача посилається на те, що предметом спору є правомірність нарахувань контролюючим органом грошових зобов`язань з ПДФО, військового збору, ЄСВ та застосування штрафних санкцій у зв`язку із примусовим стягненням виконавчою службою суми заробітних плат, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу працівникам ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Водночас, державними виконавцями під час примусового стягнення визначених судом сум заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу здійснено стягнення в користь працівників грошових коштів без розрахунку податкових відрахувань та без зменшення суми нарахованих податків, що зумовило отримання додаткового блага такими працівниками. Надалі, з метою відновлення порушених прав TOB "Домобудівник" звернулося із скаргами на дії державних виконавців до Тернопільського міськрайонного суду із вимогою: про визнання незаконними дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області в частині стягнення з TOB "Домобудівник" на користь зазначених працівників сум в розрізі ПДФО та військового збору; про зобов`язання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області повернути на рахунок TOB "Домобудівник" грошові кошти у розмірі стягнутих сум в розрізі ПДФО та військового збору.

Ухвалою від 04.10.2019 року, суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 607/3509/17, № 607/3620/17, № 607/2699/17, № 607/1429/17, № 607/3624/17, що перебувають на розгляді у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.

07.10.2020 позивач подав до суду клопотання від 01.10.2020, в якому просить поновити провадження у даній справі, мотивуючи тим, що відпали обставини, що викликали зупинення даної справи, на підтвердження чого надав відповідні рішення суду, які набрали законної сили (арк. справи 84-103, том ІІ).

Ухвалою суду від 07.10.2020 поновлено провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, вимог, та податкових повідомлень - рішень, та призначено підготовче засідання на 21.10.2020 о 12:00 год.

В підготовче засідання призначене на 21 жовтня 2020 року належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення такого засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання від 21.10.2020 про заміну відповідача на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області, відкладення підготовчого засідання та розгляд даного клопотання без участі представника відповідача.

Ухвалою від 21.10.2020, суд допустив процесуальне правонаступництво у справі шляхом заміни відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області, на відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області.

У судовому засіданні 30.10.2020 року, заслухавши думку представника відповідача, суд ухвалою вирішив закінчити підготовче засідання та перейшов до розгляду справи по суді.

Судовий розгляд справи, призначений на 23.11.2020, 07.12.2020, 12.01.2021 було відкладено через неявку позивача

Сторони в судове засідання призначене на 28.01.2021 року не прибули, хоч були належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення такого засідання.

Суд, ухвалою від 28.01.2021 року, відклав судовий розгляд справи на 08.02.2021.

Позивач подав заяву про розгляд справи без участі позивача (арк. справи 84-84, Том 2).

У судовому засіданні представник відповідача, заперечила проти позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, додаткових пояснення, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Домобудівник» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, результати якої оформлено актом від 04.03.2019 №234/19-00-14-01/01268970 (далі - Акт №1) (арк. справи 30-79, Том І).

Також, ГУ ДФС у Тернопільській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Домобудівник» з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2018 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2018 31.12.2018 та військового збору за період з 01.10.2018 31.12.2018, результати якої оформлено актом від 07.03.2019 №253/19-00-13-03/01268970 (далі Акт №2) (арк. справи 80-98, Том І).

За результатами проведених перевірок, відповідачем зафіксовано наступні порушення:

підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2, пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПКУ,) внаслідок чого ТОВ «Домобудівник» занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нежитлової нерухомості на суму 117 170,98 грн.;

підпунктів 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, статті 18, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176, розділу ІV ПКУ, пункту 2.1 розділу ІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме:

неутримання та неперерахування податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів у вигляді: заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, заробітної плати за період простою по працівниках: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , за період з 01.10.2015 - 30.09.2018, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 72 383,77 грн., а також неутримання та неперерахування податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу (заробітної плати) ОСОБА_1 23.03.2018р. за березень 2018 р. в сумі 145,67 грн., згідно видаткового касового ордеру №23032 від 23.03.2018, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 26,22 грн..

підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, пункту 171.1 статті 171, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПКУ, а саме: несвоєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб до бюджету за період з 01.10.2015р. по 30.09.2018р. в результаті чого донараховано пені в сумі 1 404,54 грн.;

підпункту 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, 168.1.6, пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» «г» пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПКУ, а саме: несвоєчасність перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, внаслідок чого застосовуються штрафні санкції;

підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 розділу 4 ПКУ та наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року N4, а саме: у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за І, ІІ, ІV кв. 2016 р. встановлено методологічні помилки, а саме: відображення отримання доходу за ознакою доходу « 101» з невірними РНОКПП ( НОМЕР_1 ), ( НОМЕР_2 ), ( НОМЕР_3 ), ( НОМЕР_4 ), ( НОМЕР_5 ), а за ІІІ кв. 2016р. та І кв. 2017 р. - податкові розрахунки не подані, за ІV кв. 2017 р., в якому встановлено методологічну помилку, а саме відображення отримання заробітної плати працівнику з (РНОКПП НОМЕР_6 ) за ознакою доходу « 101» з кодом помилки « 89», а саме, дата прийняття на роботу перевищує дату звільнення, за ІІІ кв. 2018 р. в якому встановлено методологічну помилку, а саме відображення отримання доходу за ознакою доходу « 157» з невірними РНОКПП ( НОМЕР_7 );

пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-УІ від 08.07.2010 (далі Закон №2464), встановлено несвоєчасність подання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2016 р. (останній день подання 20.07.2016, фактично подано 22.07.2016), за липень 2016 р. (останній день подання до 20.08.16, фактично подано 05.12.17), за березень 2017 р. (останній день подання 20.04.2017, фактично подано 08.08.2017), за квітень 2017 р. (останній день подання до 22.05.2017, фактично подано 08.08.2017), за травень 2017 р. (останній день подання 20.06.2017, фактично подано 13.02.2018), за жовтень 2017 р. (останній день подання до 20.11.2017, фактично подано 09.03.2018);

пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464, встановлено неповноту відображення у звітності сум винагород, нарахованих фізичним особам за виконані роботи (надані послуги), а саме: заробітна плата, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, заробітна плата за період простою по працівниках ТОВ «Домобудівник»: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 - 30.09.2018, а саме: виплати сум винагород, нарахованих працівникам за виконані роботи (надані послуги) за вересень 2018 р. в сумі 399277,72 грн. у звітності не відображались.

статті 7, частини 5 статті 8, пункту 9.2, 9.8, 9.11 статті 9 Закону №2464, підпункту 3 пункту 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі Інструкція №449), стосовно, правильності нарахування та утримання єдиного внеску із сум винагород за виконані роботи (надані послуги), а саме: заробітна плата, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, заробітна плата за період простою по працівниках ТОВ «Домобудівник»: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , за період з 01.10.2015 - 30.09.2018, за період перевірки встановлено не нарахування та неутримання єдиного внеску із сум винагород за виконані роботи (надані послуги) із вищевказаних працівників в загальній сумі 87 841,10 грн.

підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, пункту 164.1 статті 164, підпункту 168.1.1, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» 171.2 пункту 171.2 статті 171, підпункту «а» 176.2 пункту 176.2 статті 176 розділу ІV, підпункту 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, а саме: неутримання та неперерахування до бюджету військового збору з отриманих доходів у вигляді: заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, заробітної плати за період простою по працівниках: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , за відповідні періоди, внаслідок чого донараховано військового збору в сумі 6 031,97 грн., а також неутримання та неперерахування військового збору з виплаченого доходу (заробітної плати) ОСОБА_1 23.03.2018 за березень 2018 р. в сумі 145,67 грн., згідно видаткового касового ордеру №23032 від 23.03.2018р., внаслідок чого донараховано військового збору в сумі 2,19 грн.

На підставі акту планової перевірки відповідачем винесено та оскаржено позивачем такі податкові повідомлення-рішення від 19.03.2019 (арк. справи 99-104, 109, 111, Том І) :

№, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 8869,05 грн.,

№, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 146463,73 грн.;

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 90512,49 грн.,

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 70556,18 грн.,

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 7542,7 грн.,

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 19213,21 грн.,

Рішення № про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску в розмірі 43 920,55 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- з єдиного внеску в сумі 87841,10 грн.

Також, на підставі акту позапланової перевірки відповідачем винесено та оскаржено позивачем податкові повідомлення-рішення від 20.03.2019 року (арк. справи 105-108, Том І):

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 6162,12 грн.;

№3, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 73945,33 грн.

рішення № про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску в розмірі 139619,02 грн.,;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- з єдиного внеску в сумі 279238,03.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень №3, № 3, №3, №3, вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ю- та №Ю-, рішень про застосування штрафних санкцій з донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та № суд виходить з наступного.

Згідно правової позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 33770792) акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Відповідно до вимог частини восьмої статті 19 Господарського кодексу України, усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами підпунктів 62.1.2, 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом:

інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів;

перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підпунктом 78.1.13. пункту 78.1. статті 78 ПК України, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки;

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» внесено до Плану-графіку проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік.

Планову документальну виїзну перевірку відповідачем проведено з 19.11.2018р. по 25.02.2019р., з відома директора ТОВ «Домобудівник» Білика Павла Олексійовича та в присутності головного бухгалтера Гірчак Марії Григорівни.

В ході проведення перевірки, на адресу відповідача надійшло дев`ять звернень від працівників позивача, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (арк. справи 197-323, ОСОБА_11 .

Судом встановлено, що фізичні особи займали посади на ТОВ «Домобудівник», однак були звільнені із займаних посад відповідними наказами позивача, які було оскаржено в судовому порядку та за результатами судових оскаржень таких осіб поновлено на займаних посадах із одночасною виплатою за рішенням суду платежів, пов`язаних із протиправним звільненням (середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористанні дні відпусток, індексацію, моральну шкоду тощо).

Судом також встановлено, та визнано позивачем, що рішення судів, які прийнято за результатами розгляду позовних заяв перелічених осіб, ним добровільно не виконано, з огляду на що, виконання таких судових рішень, в тому числі стягнення з ТОВ «Домобудівник» на користь працівників належних сум у визначених судом розмірах, відбулось шляхом примусового виконання рішень судів.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідачем також проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача на підставі підпункту 78.1.13 пункту 78.1. статті 78 ПК України.

Проведення такої перевірки позивача, було зумовлено тим, що перерахунок коштів фізичним особам - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які звернулись до відповідача із зазначеними вище заявами, припадав на період з 01.10.2018 31.12.2018, що виходив за межі періоду, обревізованого планового документальною перевіркою позивача.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII із змінами та доповненнями визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому середній заробіток це визначений нормами за встановленими правилами розмір заробітної плати працівника, обчислений за певний період часу (З практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно з підпунктом «з» п. 1 розділу І якого застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 162.1 статті 162 якого платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування фізичної особи-резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються, зокрема:

- дохід у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди, крім випадків визначених цим підпунктом (підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України);

- інші доходи, крім визначених у статті 165 ПК України.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків визначених у пунктах 167.2-167.5).

З аналізу зазначених норм слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку податковим агентом включаються інші доходи (сума середнього заробітку, виплаченого на підставі рішення суду за час вимушеного прогулу) та дохід у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди відповідно до підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України з урахуванням винятків, визначених цим підпунктом.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статі 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділу IV ПК України.

Особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПКУ).

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу.

Отже, перерахувати (сплатити) податок на доходи фізичних осіб з суми заробітної плати, яка перерахована юридичною особою за рішеннями судів на рахунок виконавчої служби для виплати фізичній особі, повинна юридична особа, яка є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України) об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Для резидента це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Об`єктом оподаткування нерезидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (стаття 163 ПК України).

Підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що нарахування, утримання і сплата (перерахування) збору в бюджет здійснюються в порядку, установленому ст. 168 ПКУ за ставкою 1,5 відсотка, визначеною підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

З аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що перерахувати (сплатити) податок на доходи фізичних осіб з суми заробітної плати, яка перерахована юридичною особою за рішенням суду на рахунок виконавчої служби для виплати фізичній особі, повинна юридична особа, яка є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, а суми нарахованого/виплаченого доходу у вигляді середнього заробітку за весь час вимушеного прогул є об`єктом оподаткування військовим збором за ставкою 1,5%. без будь-яких вирахувань.

Відповідно до пункту 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», державними виконавцями Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів у справах № 607/1427/17, № 607/3509/17, № 607/3620/17, № 607/2699/17, № 607/1429/17, № 607/3624/17.

Судом встановлено, а позивачем не заперечено, що на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчих листів у справах № 607/1427/17, № 607/3509/17, № 607/3620/17, № 607/2699/17, № 607/1429/17, № 607/3624/17, перераховано визначені рішеннями судів суми платежів, присуджених на користь працівників ТОВ «Домобудівник».

До заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , наданих відповідачу, заявниками долучено докази отримання на їх рахунки сум, перерахованих за рішенням суду на рахунок виконавчої служби для виплати фізичній особі (арк. справи 197-323, Том І).

Суд звертає увагу на те, що позивач не заперечив того, що з виплачених фізичним особам доходів не було утримано податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір.

Однак ТОВ «Домобудівник», в якості відсутності у нього обов`язку, як податкового агента, сплачувати такі загальнообов`язкові платежі, вказує на протиправність дій ДВС, які, за твердженням позивача, полягають у протиправному стягненні з TOB "Домобудівник" на користь відповідних працівників сум заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без розрахунку податкових відрахувань та зменшення суми нарахованих податків

Однак, такі мотиви позивача суд оцінює критично, оскільки підпунктом 14.1.180 пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено поняття податкового агента щодо податку на доходи фізичних осіб, яким визначено, що податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею18 та розділом IV цього Кодексу.

В силу частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Тому, твердження позивача про те, що державний виконавець зобов`язаний був здійснити нарахування податків і зборів самостійно суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, позаяк Податковий кодекс України - пункт 14 статті 14 та пункт 164.2 статті 164 - не встановлює обов`язку державного виконавця стягувати чи відраховувати податки чи збори із суми стягнення, зазначеної у виконавчому листі, так як це обов`язок роботодавця.

Крім того, державний виконавець позбавлений можливості змінювати вказані у рішенні суду суми, що підлягають стягненню, так як діяльність виконавця врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та останній не є податковим агентом (стаття 168 ПК України).

Щодо покликань позивача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові №359/10023/16-ц, то суд вважає звернути увагу на те, що Верховний Суд у цій справі розглядав спір, предметом якого були позовні вимоги працівника у судовому порядку стягнути з підприємства суми середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу, а також суми моральної шкоди. Підприємство, виконуючи рішення суду, виплатило працівникові всі необхідні кошти та відшкодувало моральну шкоду, при цьому утримавши із суми заробітку податок на доходи фізичних осіб і військовий збір.

З зазначеного слідує, що примусового виконання, як у випадку із позивачем - ТОВ «Домобудівник», у справі, що розглядав Верховний Суд - не було.

Водночас, з предмету спору, що склався у даній судовій справі слідує, що ТОВ «Домобудівник» добровільно не виконав жодного рішення суду, що й зумовило звернення фізичними особами таких рішень до примусового виконання.

Суд наголошує, що примусове виконання судових рішень органами ДВС, щодо стягнення на користь працівників відповідних сум заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, не є підставою для набуття органами виконавчої служби статусу податкового агента, а для юридичної особи-боржника підставою для звільнення його від обов`язку нараховувати та сплачувати до бюджету податки та збори з таких виплат

З підстав вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно донараховано позивачу за результатами проведених перевірок суми з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску із сум винагород за виконані роботи (надані послуги) із працівників та військового збору згідно податкових повідомлень-рішень №3, № 3, №3, №3, вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ю- та №Ю-, рішень про застосування штрафних санкцій зв донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та №.

Щодо податкових повідомлень-рішень №3, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 70556,18 грн та №3, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 19213,21 грн., то судом встановлено, що вказані податкові повідомлення-рішення рішення не стосуються правомірності нарахувань грошових зобов`язань з ПДФО та військового збору, у зв`язку із примусовим стягненням виконавчою службою суми заробітних плат, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу працівникам ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , як стверджує позивач.

Такі податкові повідомлення-рішення винесено відповідачем з підстав несвоєчасного перерахування до бюджету за період з 01.10.2015р. по 30.09.2018р військового збору (сторінка 32-34 Акту перевірки №234/19-00-14-01/01268970) та податку на доходи фізичних осіб (сторінка 23-24, Таблиця 3, Акту перевірки №234/19-00-14-01/01268970).

Згідно вимог підпункту 168.1.5. пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Також, пункт 126.1. статті 126 Податкового кодексу України передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, а позивачем не спростовано порушення термінів сплати самостійно нарахованого ТОВ «Домобудівник» зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період - з 01.10.2015р. по 30.09.2018р внаслідок чого податковим органом нараховано штрафні санкції у сумі 69151,64 грн., пеню в сумі 1404,54 грн та самостійно нарахованого позивачем військового збору за період - з 01.10.2015р. по 30.09.2018р внаслідок чого податковим органом нараховано штрафні санкції у сумі 18938,68 грн, пеню в сумі 274,53 грн з огляду на що, суд дійшов висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень №3 та №3.

Щодо податкових повідомлень-рішень №, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 8869,05 грн та №, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 146463,73 грн, то судом встановлено наступні обставини.

Згідно з витягом із Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Домобудівник» провадить діяльність за такими видами: Добування піску, гравію, глин і каоліну; Добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів, н. в. і. у.; Виробництво інших текстильних виробів; Виробництво клеїв; Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини; Виробництво сухих будівельних сумішей; Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Організація будівництва будівель; Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Домобудівник» є власником об`єктів нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: вул. Лозовецька, 13 - комплекс будівель і споруд, а саме: адмін. будинок літ А, цех літ А, адмінбудинок літ. Б, гаражі літ. В., будівля гіпсоблочний блок літ. Г., трансформатор літ. Д., будинок механізатора літ. Ж., ремонтно-механізований цех, літ. З., столярний цех, Е., будівля, насосна зворотного водопостачання., И, будівля, сушильня обрізного лісу, ї нерухомого майна, будівля, трансформат., Є, арматурний цех, К, котельня, Л, градирня, М, трансформатор., Н., компресорна, О., адмін. будинок БЗВ, П., будівля, трансформатор., Р., димохідна труба, Є., резервуар техн, води, Т., резервуар техн, води, У., газорозподільний пункт Ф., під навіс, X., ожарний резервуар на 100 куб. м., підземна галерея, Ч., пилорама, Ш., склад, Щ., склад-ангар, Я., склад-керамзиту Ю., матеріальний склад А1., майстерня, Б1., адмінбудинок, В1., склад, Г1., майстерня підземної галереї Л1., склад ін. матеріалів Е1., гараж на два крани, гараж на три бокси 9а, Є1., цех сантехнічних заготовок, ЛІ., мет. п. ст. пан. цег. будівля, гараж №2, К1., склад готової продукції., склад смульсону, П1., склад цементу, Ж1., склад, 31.

Судом встановлено, що зазначений комплекс об`єктів нерухомості за адресою м. Тернопіль вул. Лозовецька, 13 задіяний у господарській діяльності, є будівлями промисловості та перебуває у власності позивача - промислового підприємства ТОВ «Домобудівник».

Також, позивач є власником нерухомого майна за адресою м. Теребовля, вул. Підзамче, 113.

Згідно із Договором купівлі продажу від 04 липня 2018 року ТОВ «Домобудівник» до вказаної дати володіло нежитловими будівлями, що складалися із прохідної, літ А., головного корпусу, літ. Е., механічної майстерні, літ Є., гараж, літ Ж.

Зазначений комплекс об`єктів нерухомості за адресою м. Теребовля, вул. Підзамче, 113 у період з 2015 по 2018 роки був задіяний у господарській діяльності позивача.

Враховуючи те, що позивач є власником зазначеного нерухомого майна, відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення, яким визначив суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 7492,80грн за податковий період 2017 р. та 8719,75 грн за податковий період 2018р.

Згідно статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Таким чином, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета будівлі промисловості, оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки будівлі промислові, які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт ґ підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій будівлі промислові, законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 ПК України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1статті 4 ПК України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у зазначеній постанові зазначений суд вирішив частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначив, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості). Зокрема, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1. Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2. Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3. Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4. Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5. Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6. Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7. Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8. Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфорово-фаянсової промисловості; 1251.9. Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Згідно із положеннями Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530, промисловими вважаються підприємства, які відносяться до секцій: В Добувна промисловість та розроблення кар`єрів; С Переробна промисловість, зокрема виробництво харчових продуктів, напоїв, тютюнових виробів, текстильне виробництво, виробництво шкіри, виробів зі шкіри та інших матеріалів, виробництво паперу та паперових виробів, поліграфічна діяльність, тиражування записаної інформації тощо; О Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря; Е Водопостачання, каналізація, поводження з відходами; І Будівництво.

В державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. До групи Будівлі промислові та склади належать будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо).

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є юридичні та фізичні особи. У частині першій статті 62 ГК України встановлено, що організаційною формою господарювання є, крім іншого, підприємство, яке є самостійним суб`єктом господарювання, що створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. При цьому, згідно до частини першої статті 63 ГК України, в Україні може діяти приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

Водночас, відповідач в акті документальної перевірки №253/19-00-13-03/01268970 зазначає, що в охоплений перевіркою період основними видами діяльності позивача, зокрема є: будівництво житлових і нежитлових будівель.

Таким чином, враховуючи те, що зазначене нерухоме майно позивача за всіма своїми будівельно - технічними характеристиками є промисловими будівлями, суд дійшов висновку, що таке майно у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті Податкового кодексу України, не може виступати об`єктом оподаткування, а податкові повідомлення-рішення № та № прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Податковим кодексом України, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" до Головного управління ДПС у Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування рішень, вимог та податкових повідомлень - рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення №№, від 19.03.2019.

В задоволені позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №№ 3, 3, 3, 3 від 19.03.2019, №№ 3, 3 від 20.03.2019; визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій № від 19.03.2019, № від 20.03.2019; визнання протиправним та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ю від 19.03.2019, № Ю від 20.03.2019, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" (місцезнаходження: вул. Лозовецька, 13, м. Тернопіль, 46010, );

відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.