Справа № 200/7462/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року справа №200/7462/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Зінченко О.В.) від 17 вересня 2020 року у справі № 200/7462/20-а, повний текст виготовлено 17 вересня 2020 року, за позовом Іллінівської сільської ради до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування: постанови від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 про відкриття виконавчого провадження; постанови від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 150,00 грн.; постанови від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 про стягнення виконавчого збору 4723,00 грн.; постанови від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 150,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ним оскаржувалось дві абсолютно однакові постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 150 грн.. Суд у рішенні констатував факт того, що одна постанова була надіслана відповідачем помилково, а тому позивач вважає, що суд мав закрити провадження, оскільки зникла частина предмета позову. При цьому, суд не вирішив питання щодо відшкодування судового збору.

Позивач також зазначає, що суд першої інстанції також відхилив без будь-якого обгрунтування доводи позивача щодо необхідності обгрунтування відповідачем розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Суд проігнорував доводи позивача про те, що всупереч абз.8 пункту 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстр.в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, мотивувальна частина спірних постанов не містить в собі ніяких мотивів, з яких виконавець прийняв саме такі рішення і дійшов до певних висновків.

Суд не перевіряв того факту, що в автоматизованій системі виконавчого провадження АСВП №62586600 відкрито 20 липня 2020р., у той час, коли спірні постанови прийняті 17 липня 2020р..

Судом також проігноровано, що на момент винесення ним рішення не було закрито апеляційне провадження у справі №200/14069/19-а. Позивач вважає, що відповідно до ст.255 КАС України на дату прийняття спірних постанов рішення у справі №200/14069/19-а не вважалось таким, що вступило в силу.

Окрім того, суд безпідставно відхилив доводи позивача про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язковості скріплення спірних постанов печаткою із зображенням Державного Гербу України.

Відповідач надав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Сторони у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 р. у справі №200/14069/19-а визнано протиправним та скасовано рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Донецької області № І/41-33 від 09 грудня 2019 року. Зобов`язано Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_1 земельну ділянку ( кадастровий номер :15:000:0154) загальною площею 2,0000 га, у тому числі: рілля - 2,0000 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Постановою державного виконавця від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/14069/19-а від 01 липня 2020 року, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Іллінівську сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_1 земельну ділянку ( кадастровий номер :15:000:0154) загальною площею 2,0000 га, у тому числі: рілля - 2,0000 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Також державним виконавцем 17.07.2020р. винесено постанови :

-про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2020 рік», а саме у сумі 18 892, 00 грн.;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальна сума мінімальних витрат у розмірі 150 грн., а саме: - витрати на оформлення документів виконавчого провадження А4 - 4,60 гривень;- принтерне виготовлення документів - 0,066 гривень;- конверти - 1,08 гривень; - знаки поштової оплати (марки) - 70,69 гривень;- плата за АСВП - 69,00 грн;-папір- 4, 56 грн.;

- про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2020 рік», а саме у сумі 18 892, 00 грн.;

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент винесення спірної постанови (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VІІІ визначено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню, за приписами пункту 1 частини 1 якої примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до вимог частини 5 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. ти декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За приписами частини 6 статті 26 Закону № 1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Аналогічні приписи містяться в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстр.в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції чинної у спірний період, (далі - Інструкція №512/5) .

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою державного виконавця від 17 липня 2020 року ВП № 62586600 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/14069/19-а від 01 липня 2020 року, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, який містить в собі дату набрання рішенням законної сили 17.06.2020р..

Слід зазначити, що ні Законом № 1404-VIII, ані Інструкцією № 512/5 не передбачено проведення виконавцем виконавчих дій спрямованих на перевірку інформації стосовно дати набрання рішенням законної сили до відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

За приписами частини 2 цієї статті у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Як встановлено судом, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14069/19-а - залишено без руху.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 р. відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі № 200/14069/19-а.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14069/19-а - закрито.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14069/19-а - залишено без руху.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14069/19-а повернуту апелянту.

Отже, на дату ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 200/14069/19-а залишено без руху, апеляційне провадження не відкрито.

За таких обставин, доводи позивача про те, що на дату прийняття спірних постанов рішення у справі №200/14069/19-а не вважалось таким, що вступило в силу, колегія суддів вважає помилковим.

Відповідно до частин першої, третьої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Згідно вимог частини 4 цієї статті державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем прийнято постанову від 17.07.2020р. про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2020 рік», а саме у сумі 18 892, 00 грн., що відповідає наведеним вище приписам Закону № 1404-VIII .

Відповідачем також прийнято постанову від 17.07.2020р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальна сума мінімальних витрат у розмірі 150 грн., а саме: плата за АСВП - 69,00 грн; - витрати на оформлення документів виконавчого провадження А4 - 4,60 гривень;- принтерне виготовлення документів - 0,066 гривень;- конверти - 1,08 гривень; - знаки поштової оплати (марки) - 70,69 гривень;- -папір- 4, 56 грн..

Статтею 42 Закону № 1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця: авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2830/5, зареєстр.в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1300/29430 , затверджено види та розміри витрат виконавчого провадження.

У відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 08.05.2018 N 1468/5, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 21 травня 2018 р. за N 614/32066, плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, встановлена у розмірі 69 грн. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що постанова від 17.07.2020р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальна сума мінімальних витрат у розмірі 150 грн. прийнята відповідачем у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII.

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5 витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають в собі витрати не тільки на виготовлення постанов, а і супровідних листів до них, а тому посилання позивача на подвійне включення вартості паперу, колегією суддів не прийнято до уваги.

Як встановлено судом, відповідачем винесена лише одна постанова від 17.07.2020р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальна сума мінімальних витрат у розмірі 150 грн.. Інша її копія була повторно направлена позивачу помилково.

Викладені обставини не є підставою для закриття провадження у справі, виключний перелік яких визначено статтею 238 КАС України. За таких обставин, висновок позивача про те, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження, оскільки зникла частина предмета позову, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Щодо сплати судового збору, то позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» про повернення переплаченої суми судового збору.

Пунктом 7 Інструкції № 512/5 визначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що спірні постанови містять в собі наведені вище обов`язкові реквізити.

У відповідності до вимог пункту 7 Інструкції № 512/5 постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у спірних постановах підпис державного виконавця скріплений печаткою .

Колегія суддів вважає, що жодною нормою Закону не передбачено скріплення підпису виконавця саме печаткою із зображенням Державного Гербу України, а тому доводи позивача в цій частині колегією суддів не прийнято до уваги.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1404-VIII ( на яку посилається позивач в апеляційній скарзі) визначено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Тобто, положеннями наведеної норми визначені вимоги безпосередньо до виконавчого документа, а не до постанови виконавця, а тому посилання позивача на цю норму колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до статті 308 КАС України, яка визначає межі перегляду апеляційним судом, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати спір з тих підстав, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 травня 2020 року у справі №280/2897/19.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив того факту, що в автоматизованій системі виконавчого провадження АСВП №62586600 відкрито 20 липня 2020р., у той час, коли спірні постанови прийняті 17 липня 2020р, колегією суддів не прийнято до уваги.

Окрім того, колегія суддів вважає, що несвоєчасна реєстрація виконавчих документів не є підставою для їх скасування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що спірні постанови винесені відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено. У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 200/7462/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 200/7462/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана у нарадчій кімнаті 18 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 18 лютого 2021 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко