Справа № 120/916/20-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/916/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

19 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про обмеження з листопада 2020 року пенсії максимальним розміром.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести постанову, якою задовольнити заяву подану в порядку статті 383 КАС України.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення відповідача повторно запровадити з листопада 2020 року обмеження пенсії максимальним розміром попри незмінність правового регулювання, є незаконним. Позивач зокрема зазначає, що частина 7 статті 43 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016. З огляду на зазначене, внесенні Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774 від 06.12.2016 року до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії (слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

16.01.2021 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача згідно якого останній вважає рішення суду першої інстанції правомірним та не погоджується з доводами вказаними в апеляційній скарзі позивача.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, що у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження виплати сум пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з дня її призначення - 25.10.2019 та зобов`язано відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини пенсії з дня її призначення - 25.10.2019 однією сумою.

19.11.2020 на адресу суду надійшла заява позивача, подана в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). За змістом заяви позивач просить постановити ухвалу на підставі ч. 6 ст. 383 КАС України в порядку, передбаченому ст. 249 КАС України, якою визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області знову обмежити з листопада 2020 року пенсію позивача максимальним розміром. Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив, що боржник після набуття рішенням суду законної сили в добровільному порядку у вересні та у жовтні 2020 року виплачував пенсію без обмеження максимальним розміром. Однак, у листопаді 2020 року боржник виплатив лише 17120,00 грн., замість належних до виплат 20071,10 грн. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в процесі виконання рішення суду знову протиправно обмежило розмір його пенсії.

Вищевказані дії відповідача слугували підставою звернення позивача до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Так, відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За змістом частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 цього Кодексу.

Отже, вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як підтверджено матеріалами справи, що відповідачем 25.10.2019 року на виконання рішення суду в даній справі було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром. У подальшому, з 01.11.2020 року Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було переглянуто розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог абзацу 2 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

З метою отримання роз`яснень щодо проведення нарахування пенсії на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром з урахуванням того, що пенсіонер є інвалідом війни 3 групи та отримує надбавку за особливі заслуги перед Україною, а саме чи проводиться в подальшому перерахунок пенсії у разі зміни прожиткового мінімуму відповідач звернувся до Пенсійного фонду України.

Листом від 23.10.2020 Пенсійним фондом України було надано відповідь на запит Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.10.2020 №0200-0322-9/49672. Відповідно до вказаного листа, у випадку, коли судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії. На виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги позивача про те, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що предметом судового розгляду в межах заявлених позовних вимог у справі №120/916/20-а були дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження виплати сум пенсії позивача максимальним розміром саме з дня призначення пенсії позивача (25.10.2019) до моменту звернення позивача з позовною заявою до суду (02.03.2020).

Тобто суд при вирішені даної справи керувався положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також ч. 1 ст. 5 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Так, в межах адміністративної справи №120/916/20-а судом не вирішувалось питання щодо дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу у майбутньому, також і не визначалась кінцева дата до настання якої позивач мав би отримувати пенсію у розмірі 20071,10 грн.

При цьому, відповідачем добровільно на виконання рішення суду від 03.04.2020 року здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача з врахування висновків, наведених у вказаному рішенні.

Таким чином, в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, поданої в порядку ст.383 КАС України про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання рішення суду у справі №120/916/20-а.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.