Справа № 640/12041/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі Закрівській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсеналбудінвест" до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арсеналбудінвест" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що повністю погоджується з висновками, викладеними у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року. Апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ "Арсеналбудінвест" з 01.01.2016 було включено до реєстру платників єдиного податку та, відповідно, застосовувало спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (3 група).

Рішенням ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС У м. Києві від 23.06.2017 №29/26-56-12-02-18 анулювано реєстрацію ТОВ "Арсеналбудінвест" як платника єдиного податку з 01.07.2017. Вказане рішення направлено позивачу 30.06.2020 про що свідчать надані відповідачем копії рекомендованого повідомлення та поштового конверту. Доказів отримання позивачем копії рішенням від 23.06.2017 №29/26-56-12-02-18 матеріали справи не містять.

25.10.2017 ТОВ "Арсеналбудінвест" подано звітну податкову декларацію з єдиного податку за три квартали 2017 року.

ТОВ "Арсеналбудінвест" з 2009 року є власником: нежилого приміщення (літ. В), загальною площею 403,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мазепи Івана (вул. Січневого повстання), буд. 6; нежилого приміщення (літ. Г), загальною площею 518,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мазепи Івана (вул. Січневого повстання), буд. 6; нежилого приміщення (літ. Д), загальною площею 182,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мазепи Івана (вул. Січневого повстання), буд. 6.

На земельні ділянки, на яких знаходяться вказані об`єкти нерухомості, не оформлені будь які права користування, власності, оренди. При цьому, позивач зазначає, що користується земельною ділянкою, на якій знаходяться вказані нежилі будинки, загальною площею 1 017,10 кв.м., у тому числі: літера "В" - площею 403,7 кв.м., знаходиться на 313,3 кв.м. земельної ділянки; літера "Г" - площею 518,6 кв.м., знаходиться на 466,00 кв.м. земельної ділянки; літера "Д" - площею 182,1 кв.м., знаходиться на 237,80 кв.м. земельної ділянки.

12.01.2018 ТОВ "Арсеналбудінвест" подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), за реєстраційним номером №, у якій ТОВ "Арсеналбудінвест" нараховано земельний податок за 2017 рік у розмірі 392 555,24 грн виходячи з площі земельної ділянки 1 017,10 кв.м.

ТОВ "Арсеналбудінвест" сплачено нарахований згідно вказаної декларації земельний податок за 4 квартал 2017 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

12.02.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 року платника земельного податку ТОВ "Арсеналбудінвест".

За результатом перевірки складено акт від 12.02.2018 №67/26-15-12-09-19/34481963 у висновку якого зазначено, що камеральною перевіркою встановлено, що сума податкового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб (КБК 18010500), визначена за результатами подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік № від 12.01.2018 ТОВ "Арсеналбудінвест" є нижча ніж визначена за результатами камеральної перевірки на загальну суму 1 204 846,62 грн. Згідно акту перевірки податкове зобов`язання за вказаною декларацією ТОВ "Арсеналбудінвест" сплачено за 4 квартал 2017 року у заниженому розмірі, а за липень-вересень 2017 року не сплачено взагалі.

На підставі вказаного висновку акту від 12.02.2018 №67/26-15-12-09-19/34481963 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 №, яким збільшено грошове зобов`язання ТОВ "Арсеналбудінвест" за платежем земельний податок з юридичних осіб на загальну суму 1 506 058,28 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 1 204 846,62 грн та за штрафними санкціями на 301 211,66 грн.

14.05.2018 ТОВ "Арсеналбудінвест" надіслав до ДФС України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 №, однак матеріали справи не містять відповіді на таку скаргу.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 №, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач порушив вимоги ПК України допустивши несплату земельного податку у липні-вересні 2017 року. Водночас, порушення відповідачем права позивача на подання заперечень на акт перевірки, необґрунтованість висновків відповідача щодо бази нарахування земельного податку та помилковість проведено відповідачем розрахунку податкового зобов`язання позивача унеможливлюють часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 № з виокремленням законної частини. Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 № у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами пунктів 86.7 та 86.8 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не доведено факту направлення на адресу ТОВ "Арсеналбудінвест" примірника акту від 12.02.2018 №67/26-15-12-09-19/34481963 та дотримання вимог пунктів 86.7 та 86.8 статті 86 ПК України, не забезпечено права позивача на подання заперечень на вказаний акт перевірки та участь у розгляді заперечень.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що надана відповідачем копія рекомендованого поштового відправлення з повідомленням №129 не містить відомостей щодо дати надсилання такого поштового відправлення на адресу ТОВ "Арсеналбудінвест", дати повернення такого поштового відправлення не врученим, а також щодо вмісту відправлення та особи яка його направила.

Наведене порушення свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 № з огляду на недотримання порядку його прийняття.

Крім того, рішенням ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС У м. Києві від 23.06.2017 №29/26-56-12-02-18 анулювано реєстрацію ТОВ "Арсеналбудінвест" як платника єдиного податку з 01.07.2017. Вказане рішення направлено позивачу 30.06.2020 про що свідчать надані відповідачем копії рекомендованого повідомлення та поштового конверту. Доказів отримання позивачем копії рішенням від 23.06.2017 №29/26-56-12-02-18 матеріали справи не містять.

Відтак, з 01.07.2017 ТОВ "Арсеналбудінвест" не є платником єдиного податку, а тому зобов`язане з цієї дати сплачувати інші податки та збори, у тому числі земельний податок.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.6 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Оскільки позивач є власником нежилих приміщень за адресою: м. Київ, вул. Мазепи Івана (вул. Січневого повстання), 6, він також зобов`язаний з 01.07.2017 сплачувати земельний податок за земельну ділянку на якій розташовані такі приміщення незалежно від оформлення прав на таку земельну ділянку.

За визначенням пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Частиною першою пункту 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач зазначає, що інформація про використання ТОВ "Арсеналбудінвест" земельної ділянки по вул. Січневого повстання, 6, у Печерському районі м. Києва площею 0,6752 га (кадастровий номер :82:035:0047) під час проведення перевірки отримана з бази даних ПК "Кадастр".

Отже, вказана інформація про земельну ділянку за адресою вул. Січневого повстання, 6, у Печерському районі м. Києва не може вважтись належною з огляду на вказані приписи пункту 286.1 статті 286 ПК України, пункт 4 Порядку №1386 та статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр", адже надана не Держгеокадастром.

Враховуючи, що підставою для нарахування земельного податку є виключно дані Державного земельного кадастру, натомість відповідачем здійснено таке нарахування виходячи з даних, отриманих з неналежних джерел, а також без відповідного визначення площі земельної ділянки яка є об`єктом оподаткування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведений відповідачем розрахунок не можна вважати вірним.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно пункту 56.2 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.3 цієї правової норми закріплено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до пункту 56.8 статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 статті 56 ПК України закріплено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Згідно пункту 56.16 статті 56 ПК України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року № 916, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 року за № 1617/28062 (далі - Порядок №916).

Згідно пунктів 1, 2, 3 розділу V цього Порядку скарга подається платником податків особисто або через свого представника безпосередньо до уповноваженого контролюючого органу або поштовим відправленням з повідомленням про вручення та описом вкладення.

Платник податків одночасно з поданням скарги до контролюючого органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомити про це контролюючий орган, який прийняв оскаржуване рішення.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 розділу VІІ Порядку №916 контролюючий орган зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, що настають за днем отримання скарги платника податків, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник контролюючого органу (заступник керівника або інша уповноважена посадова особа) може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад двадцятиденний строк, визначений в пункті 2 цього розділу, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного в пункті 2 цього розділу.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (заступника керівника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку.

Як убачається із матеріалів справи, 14.05.2018 позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 № у адміністративному порядку шляхом подання відповідної скарги до ДФС України.

Отже, двадцятиденний строк на прийняття рішення за результатами розгляду скарги або рішення про продовження строків її розгляду закінчився 03 червня 2018 року.

Будь-яких доказів на підтвердження факту прийняття рішення про результати розгляду зазначеної скарги або про продовження строків її розгляду в межах двадцятиденного строку, відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано.

Норма абзацу 3 пункту 56.9 статті 56 ПК України за методом правового регулювання є імперативною та виражає категоричне правило, а саме, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, то скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів доброго врядування і належної адміністрації (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до якості закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ТОВ "Арсеналбудінвест" подана до ДФС України 14 травня 2018 року, вважається повністю задоволеною на користь платника податків, з підстав не надіслання контролюючим органом рішення за результатами її розгляду або про продовження строків розгляду скарги до закінчення 20-денного строку, перебіг якого почався з наступного дня після отримання скарги.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №200/9042/19-а та від 10 квітня 2020 року у справі №820/6164/16.

Дана обставина також свідчить на користь висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Лічевецький І.О.

Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2021.