Справа № 163/2795/16-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 163/2795/16-а пров. № 857/Н-92/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Любомильського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року у справі №163/2795/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Любомильського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року.

Зобов`язано Шацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.10.2016 року відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 05.11.2001 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Вимоги в частині зобов`язання Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за період з 28.09.2016 року по 02.10.2016 року (включно) залишено без розгляду .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволено.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасовано та прийнято нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

22.09.2020 судом апеляційної інстанції зареєстрована заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі №163/2795/16-а, якою просить скасувати вказану постанову, а рішення Любомильського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року по справі №1-3/2018 (1844/16, 3011/16) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення окремих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та окремих його положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Представник Шацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, апеляційний суд при вирішенні цієї заяви зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» передбачено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача Шацького об`єднаного УПФ України Волинської області із заявою від 28.09.2016 р. про призначення пенсії за вислугу років. У даній заяві позивач зазначив, що підставою виникнення у нього права на пенсію є ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції від 26.07.2001 року.

Згідно з ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015 року не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тому, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII від 26.07.2001 року.

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 26.07.2001 року № 1789-ХII.

На час звернення позивача за призначенням пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХII прийнятий 26.07.2001 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Наведена стаття КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно зі статтею 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

В свою чергу, відповідно до частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За таких обставин, апеляційний суд, не заперечуючи право позивача на призначення пенсії, зазначає, що вказане рішення Конституційного Суду України не може бути застосоване до правовідносин з приводу призначення пенсії позивачеві з 28 вересня 2016 року.

Таким чином, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії від 26.09.2016 останній діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 26.07.2001 року № 1789-ХII.

Оскільки предметом розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції були правовідносини, що існували до прийняття рішення Конституційного суду України у справі №1-3/2018 (1844/16, 3011/16) від 04 червня 2019, а рішення суду, яке позивач просить переглянути за виключними обставинами, не містило вимог зобов`язального характеру (не було зобов`язано відповідача вчинити дії, у тому числі нарахувати та виплатити, стягнути кошти), оскільки за наслідком апеляційного перегляду в позові позивача було відмовлено, відсутня передбачена пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Станом на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції від 15 лютого 2017 року відмова відповідача у призначенні пенсії була правомірною, а тому постанову Львівського апеляційного адміністративного суду слід залишити в силі, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного судового рішення за виключними обставинами відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі №163/2795/16-а відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Повний текст ухвали складено 19 лютого 2021 року.