Справа № 420/6807/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6807/20
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області) в якому просила (з урахуванням уточнень) визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18 травня 2020 року за № та за №.

Обґрунтовуючи вимоги позивач указувала, що на виконання Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI), нею було своєчасно, до 01 травня 2017 року, сплачено ЄСВ на суму заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 3 797,64 грн. за 2016 рік, що підтверджується банківською квитанцією про сплату, а тому, відсутні підстави для застосування до неї штрафних санкцій та нарахування пені.

При цьому, позивачкастверджувала, що вона ніколи не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та ніколи не вела будь-яку підприємницьку діяльність, а тому, як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, була зобов`язана сплатити єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року, що і було нею своєчасно здійснено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовані оскаржувані рішення ГУ ДПС в Одеській області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції, за аналізом вимог Закону №2464-VI, дійшов висновку про те, що позивач виконала обов`язок зі сплати єдиного внеску у сумі 3797,64 грн. у повному обсязі та своєчасно, а тому відсутні підстави для застосування до неї штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУ ДПС в Одеській області просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У доводах апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області цитує норми податкового законодавства та Закону №2464-VI та вказує на неврахування судами його доводів, що позивачка є платником єдиного внеску за себе, як за особу, яка проводить незалежну професійну діяльність та за найманих працівників.

Апеляційна скарга інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені у відзиві на адміністративний позов не містить. Поряд з цим, доводів, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права скаржником не наведено.

ОСОБА_1 не скористалася процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Адвокат ОСОБА_1 , є самозайнятою особою, яка веде незалежну професійну діяльність у сфері права та перебуває на обліку, як платник податків в органах державної податкової служби за №16165/29 з 29 липня 2010 року (а.с.16).

Із 30 листопада 2011 року, відповідно до повідомлення №057 від 11 травня 2015 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку, як платник єдиного внеску за реєстраційним номером №31025.

Згідно з квитанцією №0.0.755739662.1 від 28 квітня 2017 року, ОСОБА_1 сплатила єдиний внесок на суми заробітної плати на рахунок №1551 Головного управління ДКС України в Одеській області у розмірі 3797,64 грн. (а.с.10).

Листом №12485/07 від 24 липня 2018 року Центральне ОУПФ України в м. Одесі повідомило ОСОБА_1 про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 3797,70 грн. (а.с.7).

У відповідь на дане повідомлення, ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, надіслала лист №158 від 07 серпня 2018 року, в якому зазначила про сплату єдиного соціального внеску за 2016 рік у сумі 3 797,64 грн., згідно з квитанцією №0.0.755739662.1 від 28 квітня 2017 року (а.с.8).

Рішенням ГУ ДПС в Одеській області № від 18 травня 2020 року до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, а саме: штраф у розмірі 3 758,43 грн. за період з 29 серпня 2016 року по 22 жовтня 2018 року та пеню у розмірі 2 895,44 грн. (а.с.11).

Рішенням Головного управління ДПС в Одеській області № від 18 травня 2020 року до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, а саме: штраф у розмірі 84,84 грн. за період з 21 серпня 2018 року по 04 жовтня 2018 року та пеню у розмірі 5,44 грн. (а.с.12).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом №2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, у тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 5 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з частиною 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

При цьому, приписами частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до пункту 1 частини 10 статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається: день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

За приписами пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05 квітня 2001 року (далі Закон №2346-III), банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 цього ж Закону №2346-III, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Приписами пункту 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом №2346-III, з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому, платник податків не несе відповідальність за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку.

Наведена позиція суду першої та апеляційної інстанції базується на правовій позиції, що викладена в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2018 року №823/1985/17, від 22 травня 2018 року №804/505/16, від 20 лютого 2018 року №816/59/17, від 03 квітня 2018 року №809/3851/15, від 03 травня 2018 року №826/11432/17, від 10 червня 2020 року №826/111/16.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 своєчасно виконала свій обов`язок щодо перерахування коштів по єдиному внеску на рахунок відповідача.

Позаяк зворотного, контролюючим органом не доведено, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про протиправність застосування штрафних санкцій та пені до позивачки за вказані періоди, з чим і погоджується колегія суддів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиву на позов. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

У відповідності до ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Як вважає суд апеляційної інстанції, дана справа обґрунтовано була віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглянута в порядку спрощеного провадження.

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції переглядалося рішення суду першої інстанції, що ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 19.02.2021 року.