Справа № 520/13456/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р.Справа № 520/13456/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року (ухвалене суддею Рубан В.В., повний текст якого складено 31.07.2020 р.) по справі № 520/13456/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельна компанія СМП-17" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-будівельна компанія СМП-17" (в подальшому - ТОВ "ТБК СМП - 17) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просило: скасувати податкове повідомлення-рішення № 2, прийняте ГУ ДФС у Харківській області 25.07.2019 та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2, прийняте ГУ ДФС у Харківській області 25.07.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 25.07.2019 № 2 за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 203728,75 грн. та № 2 за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 145115 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 по справі № 520/13456/19 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано письмовий відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 по справі № 520/13456/19 без змін, оскільки вважає дане рішення законним та обґрунтованим.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволені клопотання позивача та відповідача про заміну відповідача у справі з Головного управління ДПС у Харківській області (ІКЮЮ 43143704) на Головне управління ДПС у Харківській області (ІК 43983495).

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами, проведеної з 28.05.2019 по 10.06.2019 контролюючим органом, документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ТБК СМП-17" з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України, податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 19.01.2017 по 31.03.2019, складено Акт № 2183/20-40-14-12-11/41089766 від 25.06.2019.

Висновками вказаного Акту встановлені порушення ТОВ "ТБК СМП-17", а саме: вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 - занижено суму доходів що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування декларації з податку на прибуток на загальну суму 580460 грн. за 2018 рік; вимог ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 5, 6, 7 П(С)БО 16 "Витрати", ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст.ст. 215,216,228 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207,208 Господарського кодексу країни, що призвело до завищення витрат, що враховувались при визначенні фінансового результату та відповідно об`єкта оподаткування з податку на прибуток, на загальну суму 325000 грн.; вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - занижено податок на прибуток на загальну суму 162983,00 грн., у тому числі: 2017 рік - 58500 грн.; 2018 рік - 104483 грн.; пп. "а" п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198, та п.201.1, п. 201.7 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, по перевірявся, на загальну суму 116092 грн., у тому числі на 80380 грн. за листопад 2018 року та на 35712 грн. за грудень 2018 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 116092 грн. у тому числі 80380 грн. за листопад 2018 року та на 35712 грн. за грудень 2018 року; п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, п.3.1 "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 11.04.2016 № 441), а саме: звіти про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Додаток 4) за січень 2017 року, лютий 2017 року по строку - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду, фактично до ГУ ДФС Харківської області - не надано.

На підставі вищевказаних висновків, відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: № 2 від 25.07.2019 за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 203728,75 грн; № 2 від 25.07.2019 за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 145115,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована податковим органом сума грошового зобов`язання є необґрунтованою, та як наслідок спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно із п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно із пункту 185.1 ст.185 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.6. ст.198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88.

Згідно із п. 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16.07.1999 № 996- XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судовим розглядом встановлено, що в перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ "АЙКІО СІСТЕМ", ФОП ОСОБА_1 , ТОВ "ЕНЕКО.ЮА".

Щодо взаємовідносин між ТОВ "ТБК СМП-17" та ТОВ "АЙКІО СІСТЕМ" (попередня назва ТОВ "ЕНЕКО.ЮА") у 2018 році, стосовно яких контролюючим органом зроблено висновок про їх нереальність, суд зазначає наступне.

У червні-вересні 2018 року між ТОВ "ТБК СМП-17" та ТОВ "ЕНЕКО.ЮА" існували взаємовідносини на підставі двох господарських договорів: договір №01-06/18 від 01.06.18, відповідно до умов якого Замовник - ТОВ "ТБК СМП-17" доручає, а Підрядник - ТОВ "ЕНЕКО.ЮА" бере на себе виконання робіт зі збірки рейко- шпальної решітки 120 секцій. Роботи виконувались за місцезнаходженням ТОВ "ТБК СМП- 17" за адресою м. Харків, вул. Плиткова, 12.

Роботи виконані в передбачені договором строки, за фактом виконання сторонами складено та підписано акт приймання виконаних робіт № 1 від 27.06.2018 на суму 214271,42 грн., у тому числі ПДВ - 35711,90 грн. Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі. Заборгованість відсутня.

За результатом здійснення господарських операцій ТОВ "ЕНЕКО.ЮА" склало та зареєструвало у ЄРПН податкову накладну №182 від 27.06.2018, на підставі якої ТОВ "ТБК СМП-17" включило зазначені суми до власного податкового кредиту.

Згідно із договору № 27-06/18 від 27.06.18, відповідно до умов якого Замовник - ТОВ "ТБК СМП-17" доручає, а Підрядник - ТОВ "ЕНЕКО.ЮА" бере на себе виконання робіт з капітального ремонту трамвайної колії по вул. Шевченка від вул. Матюшенко до вул. Кисловодської.

Роботи виконані в передбачені договором строки, за фактом виконання підрядником робіт сторонами складено та підписано акти виконаних робіт за липень-вересень 2018 року (від 23.07.2018,31.08.2018,28.09.2018) на загальну суму 482280,61 грн., у тому числі ПДВ - 80380,10 грн. Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі. Заборгованість відсутня.

За результатом здійснення господарських операцій ТОВ "ЕНЕКО.ЮА" склало та зареєструвало у ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ "ТБК СМП-17" включило зазначені суми до власного податкового кредиту.

На підтвердження реальності вказаних взаємовідносин позивачем до матеріалів справи надані первинні документи: копії договорів, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки.

Єдиною підставою для висновків про нереальність господарських операцій із ТОВ "АЙКІО СІСТЕМ" для контролюючого органу була податкова інформація ТУ ДФС у Харківській області від року №296/20-40-14-12-10/41046476 щодо ТОВ "АЙКІО СІСТЕМ", що складена за період декларування ПДВ квітень-липень, вересень 2018 року.

Щодо взаємовідносин між ТОВ "ТБК СМП-17" та ФОП ОСОБА_1 у 2017 році, стосовно яких контролюючим органом зроблено висновок, що надані послуги не відносяться до господарської діяльності Товариства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Між ТОВ "ТБК СМП-17" та ФОП ОСОБА_1 у 2017 році існували господарські взаємовідносини на підставі договору №07-11-17-АВ від 07.11.2017, відповідно до умов якого Замовник - ТОВ "ТБК СМП-17" доручає, а Виконавець - ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання виконати послуги з монтажу комп`ютерних мереж і систем відео спостереження на орендованій базі.

22.12.2017 сторонами складено та підписано акт здачі-прийому виконаних послуг №1 на суму 325000 грн. Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі. Заборгованість відсутня.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 N 318 (далі - П(С)БО 16 "Витрати"), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

За результатом взаємовідносин із ФОП ОСОБА_1 . Товариством понесені витрати, оскільки ТОВ "ТБК СМП-17" у якості оплати за надані послуги перерахувало виконавцю грошові кошти у розмірі 325000,00 грн., а отже у Товариства відбулось зменшення активів.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 16 "Витрати", витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п. 7 П(С)БО 16 "Витрати", Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

ТОВ "ТБК СМП-17" за результатом взаємовідносин із ФОП ОСОБА_1 отримано послуги, що спожиті у процесі взаємовідносин, а отже їх подальша реалізація (і відповідно отримання доходу) не здійснювалась.

Таким чином, у ГУ ДФС у Харківській області були відсутні підстави для визнання господарських операцій між ТОВ "ТБК СМП-17" та ФОП ОСОБА_1 нереальними, та встановлення Товариству завищення суми витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату та відповідно об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 325000,00 грн. за 2017 рік.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а посилання відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів є необґрунтованим, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами та чинним законодавством не передбачено, що суб`єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивач під час перевірки та судового розгляду на підтвердження дійсності та реальності господарських взаємовідносин із контрагентами надав усі необхідні та достатні первинні документи.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахована податковим органом сума грошового зобов`язання є необґрунтованою, та як наслідок спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року по справі № 520/13456/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 19.02.2021 року