Справа № 440/5919/20
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

18 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/5919/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Головко А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження у підготовчому засіданні матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якій просила зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України виконати обов`язок по працевлаштуванню одинокої матері, тобто надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку ОСОБА_1 може виконувати; стягнути із Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на користь ОСОБА_1 424 410,08 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов`язання вчинити певні дії передані на розгляд до Верховного Суду як суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2020 відмовлено у прийнятті до провадження справи №440/5919/20 та передано справу до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року витребувано від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України додаткові докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.02.2021 року.

Учасники справи у підготовче засідання 18 лютого 2021 року не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, про причини неявки в підготовче судове засідання не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Пунктом 1, 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість проведення підготовчого засідання за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження.

В позовній заяві позивач зазначає, що її було звільнено на підставі наказу від 06 листопада 2019 №569-к/тр з посади інспектора служби інспекторів секретаріату Комісії 07 листопада 2019 на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. ОСОБА_1 не погоджується з тим, що відповідачем не виконано обов`язок по її подальшому працевлаштуванню згідно приписів статті 184 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Звільнення жінок, зазначених у частині третій статті 184 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору має свої особливості, а саме: звільнення можливе на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України, однак провадиться з обов`язковим працевлаштуванням, тобто власник або уповноважений ним орган зобов`язаний працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її фаху. Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку не допускається.

16 лютого 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 02 лютого 2021 року відповідачем наданий витяг з журналу обліку видачі трудових книжок і вкладишів до них, з якого слідує, що трудова книжка була видана ОСОБА_1 при звільненні 07.11.2019 року.

Таким чином, 07.11.2019 року позивач була обізнана з фактом порушення її прав у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку по її працевлаштуванню під час звільнення, а відтак з 08 листопада 2019 року для позивача розпочався перебіг строку звернення до суду.

До суду позивач ОСОБА_1 звернулася 16 жовтня 2020 року, а отже з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України у випадку, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та його поновлення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказував, що з метою досудового врегулювання спору та збору доказів для звернення до суду нею було подано ряд запитів до відповідача щодо нарахування заробітної плати та стаж роботи, відповіді на які вона не отримала. Крім того, 02.04.2020 року набув чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)", яким продовжено строки звернення до суду на строк дії карантину.

Зазначені обставини позивач вважає поважними причинами для поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою, а тому просить поновити пропущений строк на оскарження протиправної бездіяльності відповідача.

З цього приводу суд зазначає, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У рішенні у справі "Рябих проти Росії" (980_172) (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X) Європейський Суд з прав людини визначився, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення "Устименко проти України" випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Європейський Суд з прав людини одноголосно постановив, що було порушення п.1 ст.6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Отже, обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом.

Суд враховує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У вирішенні питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду суд зазначає про наявність факту суттєвого пропуску встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом у цій категорії справ.

При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року по справі №805/1642/17-а.

Доводи позивача щодо досудового врегулювання спору та збору позивачем доказів для звернення до суду суд відхиляє, оскільки документи, додані позивачем до позовної заяви, видані 20.04.2017 року та 07.11.2019 року, а отже позивач мав можливість своєчасно звернутися з цим позовом до суду в строк до 08.12.2019 року.

Крім того, згідно пояснень відповідача за даними автоматизованої системи діловодства ОСОБА_1 із заявами від 21.11.2019, 19.12.2019, 21.01.2020 та 25.02.2020 до Комісії не зверталась. Докази надіслання вказаних заяв в матеріалах справи відстуні.

Суд також враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX у Кодексі адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436): розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються 06 серпня 2020 року.

Позивачем також не надані суду докази, які б свідчили про неможливість звернення з позовною заявою в період з 07.08.2020 року по 15.10.2020 року внаслідок дії певних обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином".

Таким чином, позивачем не надані суду належні докази, які підтверджують об`єктивну неможливість звернення позивача з цим позовом у строк, встановлений законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із даним адміністративним позовом та залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Роз`яснити, що позивач після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко