Справа № 440/6109/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6109/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

представника позивача - Маковія В.В.,

представника відповідача - Мисюри О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "Несен" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2020 року Фермерське господарство "Несен" (надалі - позивач, ФГ "Несен") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 12 жовтня 2020 року за №5.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення є акт від 11.09.2020 №0289/16/31/РРО/39075540 про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв щодо ФГ "Несен". Позивач вважає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для призначення та проведення фактичної перевірки, за результатами якої складено акт від 11.09.2020 №0289/16/31/РРО/39075540, акт містить неточності, а висновки акту перевірки від 11.09.2020 №0289/16/31/РРО/39075540 є помилковими, оскільки придбане згідно видаткових накладних від 05.03.2020 та від 03.04.2020 у ТОВ "Дізарт Плюс" дизельне пальне було відвантажено безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності, а решта палива злито у дві пересувні бочки колісні у пункті розвантаження: Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазирківська, 285. Вказує, що станом на 03.09.2020 у позивача не було залишків палива. Зазначає, що в ємності у вигляді бочки на 208 літрів зберігається пісок, а не паливо. Тому вважає висновки контролюючого органу про порушення з боку позивача частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального" безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню. Позивач також вважає, що у даному випадку держава не виконала свій обов`язок із запровадження чіткого порядку отримання ліцензії, а тому на платника податків не можуть покладатися негативні наслідки у вигляді штрафу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6109/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09:30 год. 01 грудня 2020 року, витребувано докази від відповідача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року клопотання представника позивача Фермерського господарства "Несен" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду - задоволено.

24 листопада 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Полтавській області на позовну заяву /том 1 а.с. 178-181/, у якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на висновки фактичної перевірки ФГ "Несен", оформленої актом від 11.09.2020 №0289/16/31/РРО/39075540. Зазначає, що позивачем порушено вимоги частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального", а саме здійснено зберігання пального в період з 03.04.2020 по 03.09.2020 включно в місці, на яке не отримувалась відповідна ліцензія на право зберігання пального. Зокрема, фактичною перевіркою встановлено, що станом на 03.09.2020 ФГ "Несен" використовувало для зберігання пального дві пересувні бочки ємністю 6300 л та 10000 л та бочку з під мастила, які знаходилися за адресою: Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазирківська, 285, що не перебувають на балансі підприємства. Відповідач вважає, що фактична перевірка призначена та проведена контролюючим органом відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Протокольними ухвалами суду від 01 грудня 2020 року витребувано від відповідача докази, встановлено строк для їх надання до суду та на підставі пункту 4 частини 6 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 12:00 10 грудня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 440/6109/20 до судового розгляду по суті на 11:00 20 січня 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року клопотання представника позивача Фермерського господарства "Несен" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду - задоволено.

Протокольною ухвалою суду від 20 січня 2021 року у зв`язку з виникненням технічних проблем, що унеможливили участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, на підставі пункту 3 частини 2 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи відкладено до 09:30 10 лютого 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року клопотання представника позивача Фермерського господарства "Несен" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду - задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 10 лютого 2021 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 10 лютого 2021 року проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ФГ "Несен" (ідентифікаційний код 39075540) зареєстроване як юридична особа 31.01.2014 та має право на здійснення таких видів діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.46 Розведення свиней; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 03.12 Прісноводне рибальство, що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /том 1 а.с. 12-14/.

02.09.2020 начальником Головного управління ДПС у Полтавській області О. Лавровим прийнято наказ №1244 "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 03.09.2020 фактичну перевірку тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності, розташування господарських об`єктів або інших об`єктів права власності (зокрема місць зберігання та/або відпуску пального), через які здійснює (проводить) діяльність Селянське (фермерське) господарство "Несен" (код за ЄДРПОУ), податкова адреса: Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, за період з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки у встановленому Податковим кодексом України порядку /том 1 а.с. 182/.

03.09.2020 перед початком проведення фактичної перевірки керівнику ФГ "Несен" ОСОБА_1 вручено копію наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №1244 від 02.09.2020 та пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 02.09.2020 №1347, №1348, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом керівника ФГ "Несен" ОСОБА_1 у направленнях, копії яких містяться у матеріалах справи /том 2 а.с. 200, 201/.

У термін з 03.09.2020 по 11.09.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено перевірку місця зберігання та/або відпустку пального, що розташований за адресою Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, платника податків ФГ "Несен", за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв від 11.09.2020 №289/16/31/РРО/39075540 /том 2 а.с. 136-146/.

В акті перевірки від 11.09.2020 №289/16/31/РРО/39075540 зафіксовано, зокрема, порушення ФГ "Несен" частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме, зберігання пального в період з 03.04.2020 по 03.09.2020 включно в місці, на яке не отримувалася відповідна ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) /том 2 а.с. 145/.

Представник платника податків відмовився від підписання (ознайомлення) з актом фактичної перевірки, про що посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області складено акт від 11.09.2020 №1361/16-31-05-05 відмови від підписання (ознайомлення) акту фактичної перевірки бланк №002604 від 11.09.2020 /том 2 а.с. 147/, у зв`язку з чим примірник акту перевірки від 11.09.2020 №289/16/31/РРО/39075540 та примірник акту від 11.09.2020 №1361/16-31-05-05 відмови від підписання (ознайомлення) акту фактичної перевірки бланк №002604 від 11.09.2020 були направлені позивачу по пошті 11.09.2020 рекомендованим листом /том 2 а.с. 148-149/.

Не погодившись з висновками акту перевірки, ФГ "Несен" подало до ГУ ДПС у Полтавській області заперечення на акт про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв /том 1 а.с. 35-38/, за результатами розгляду яких позивачу надано відповідь листом ГУ ДПС у Полтавській області від 07.10.2020 №37337/10/16-31-07-05-18, за змістом якого наведена в запереченні інформація не спростовує виявлені під час перевірки порушення вимог Закону №481/95-ВР та ПКУ. Порушення в акті перевірки викладені змістовно, об`єктивно та доказово /том 1 а.с. 39-41/.

12.10.2020 на підставі акту перевірки від 11.09.2020 №0289/16/31/РРО/39075540 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №5, яким до ФГ "Несен" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем "Адміністративні штрафи та штрафні санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС-рай" у розмірі 500000 грн. /том 1 а.с. 29, том 2 а.с. 150/.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 12.10.2020 №5, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню ГУ ДПС у Полтавській області від 12.10.2020 №5, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Згідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Аналізуючи наведені норми закону суд дійшов висновку, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, а посадові особи контролюючого органу уповноважені розпочати проведення фактичної перевірки за умови пред`явлення платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку до початку проведення перевірки.

Суд також враховує, що відповідно до п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім, зокрема, фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Таким чином, з 02.04.2020 мораторій не поширювався на проведення фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом із власних інформаційних баз, у тому числі, з Єдиного реєстру акцизних накладних, встановлено, що ФГ "Несен" у квітні 2020 року придбало пальне в обсязі 20157,9 л у ТОВ "Дізарт плюс", водночас, ФГ "Несен" не отримувало ліцензії, зокрема, на право зберігання пального, не реєструвало акцизні склади /том 1 а.с. 183-184/, у зв`язку з чим 02.09.2020 начальником Головного управління ДПС у Полтавській області О. Лавровим на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв прийнято наказ №1244 "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 03.09.2020 фактичну перевірку тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності, розташування господарських об`єктів або інших об`єктів права власності (зокрема місць зберігання та/або відпуску пального), через які здійснює (проводить) діяльність С(Ф)Г "Несен" (код за ), податкова адреса: Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, за період з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки у встановленому Податковим кодексом України порядку /том 1 а.с. 182/.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що фактична перевірка позивача була призначена за наявності підстав, встановлених Податковим кодексом України.

Правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №804/5722/16 та від 16.04.2020 у справі №812/1681/16, на які посилається представник позивача у позовній заяві, не підлягають врахуванню при вирішенні даної справи, оскільки у зазначених вище постановах Верховним Судом викладені висновки щодо застосування підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, статті 73 Податкового кодексу України та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, тоді як у даній справі призначено та проведено не документальну перевірку згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а фактичну перевірку на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а отже обставини у вказаних справах №804/5722/16 та №812/1681/16 не є релевантними обставинам у даній справі.

Згідно з приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

03.09.2020 перед початком проведення фактичної перевірки керівнику ФГ "Несен" ОСОБА_1 вручено копію наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №1244 від 02.09.2020 та пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 02.09.2020 №1347, №1348, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом керівника ФГ "Несен" ОСОБА_1 у направленнях, копії яких містяться у матеріалах справи /том 2 а.с. 200, 201/.

ФГ "Несен" допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту не проведення відповідачем фактичної перевірки, а виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності у відповідності до норм податкового законодавства та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у термін з 03.09.2020 по 11.09.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено перевірку місця зберігання та/або відпустку пального, що розташований за адресою Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, платника податків ФГ "Несен", за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв від 11.09.2020 №289/16/31/РРО/39075540 /том 2 а.с. 136-146/.

В акті перевірки від 11.09.2020 №289/16/31/РРО/39075540 зафіксовано, зокрема, порушення ФГ "Несен" частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме, зберігання пального в період з 03.04.2020 по 03.09.2020 включно в місці, на яке не отримувалася відповідна ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) /том 2 а.с. 145/.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) в редакції Закону України від 23.11.2018 р. N 2628-VIII цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розкрито, серед інших, наступні поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

За приписами п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Порядок здійснення імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального встановлено ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Згідно з приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Водночас, статтею 18 цього Закону передбачено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) можуть отримувати ліцензію на право виробництва пального, право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального на відповідне місце здійснення такої діяльності без подання акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності, за умови подання копій документів, що підтверджують право власності на такі об`єкти нерухомого майна, виданих у встановленому законодавством порядку до 1 січня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст.16 Закону України Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством (ч. 1 ст. 17 Закону України №481/95-ВР).

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень (ч. 2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР).

Частиною 22 статті 18 Закону України №481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами. Такими винятками є: зберігання пального державними підприємствами, установами та організаціями; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву та суб`єктами господарювання, які зберігають пальне, для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газодобувних майданчиках, бурових платформах; зберігання пального у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отриманого від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Таким чином, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання пального після 31 березня 2020 року без наявності ліцензії, а отже, суб`єкт господарювання, який має намір здійснювати зберігання пального після 31 березня 2020 року повинен був отримати в уповноваженого органу виконавчої влади відповідну ліцензію на кожне місце зберігання пального. За відсутності ліцензії, суб`єкт господарювання несе відповідальність, передбачену ст. 17 Закону України №481/95-ВР, зокрема, у разі зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин Закон України №481/95-ВР з достатньою чіткістю врегулював відносини щодо підстав та порядку отримання ліцензії на право зберігання пального на місце зберігання пального, тобто місце (територію), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Судом встановлено, що ФГ "Несен" здійснило закупівлю дизельного палива у ТОВ "Дізарт плюс":

- згідно видаткової накладної №РН-0000472 від 05.03.2020 об`ємом 10050 л /том 2 а.с. 91/;

- згідно видаткової накладної №РН-0000741 від 03.04.2020 об`ємом 20000 л /том 2 а.с. 95/, яке було поставлене позивачу за адресою: Полтавська область, с. Райозеро, що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) №РП-0000472 від 05.03.2020 та №РП-0000741 від 03.04.2020/том 2 а.с. 93/.

Згідно з приписами Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ця Інструкція встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства). Ведення позабалансових рахунків здійснюється за простою системою (без застосування методу подвійного запису).

Рахунок 20 "Виробничі запаси" призначено для узагальнення інформації про наявність і рух належних підприємству запасів сировини і матеріалів (у тому числі сировина й матеріали, які є в дорозі та в переробці), будівельних матеріалів, запасних частин, матеріалів сільськогосподарського призначення, палива, тари й тарних матеріалів, відходів основного виробництва.

За дебетом рахунку 20 "Виробничі запаси" відображаються надходження запасів на підприємство, їх дооцінка, за кредитом - витрачання на виробництво (експлуатацію, будівництво), переробку, відпуск (передачу) на сторону, уцінка тощо.

Рахунок 20 має такі субрахунки, зокрема, як 203 "Паливо".

На субрахунку 203 "Паливо" (нафтопродукти, тверде паливо, мастильні матеріали) обліковуються наявність та рух палива, що придбається чи заготовляється для технологічних потреб виробництва, експлуатації транспортних засобів, а також для вироблення енергії та опалення будівель. Тут також обліковуються оплачені талони на нафтопродукти і газ.

Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 ФГ "Несен" підтверджено, що станом на 03.04.2020 обліковувалося дизельне пальне кількістю 0 л /том 2 а.с. 108/.

Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 ФГ "Несен" підтверджено, що станом на 03.09.2020 обліковувалося дизельне пальне кількістю 4515 л /том 2 а.с. 109/.

Порядок виправлення помилок у первинних документах та облікових регістрах визначений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження виправлення помилки у порядку, встановленому законодавством у відповідному обліковому регістрі, а тому суд критично оцінює доводи представника позивача у позовній заяві про те, що станом на 03.09.2020 у позивача не було залишків палива та про допущення помилки у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 203.

Крім того, за змістом особистих пояснень голови ФГ "Несен" ОСОБА_1 від 03.09.2020, наданих у ході перевірки, у яких нею особисто зазначено про те, що пояснення надані без морального та фізичного тиску з боку перевіряючих, вказано, що станом на 03.09.2020 (на час проведення перевірки) в господарстві знаходиться 4500 л дизельного пального /том 2 а.с. 99/.

Згідно довідки ФГ "Несен" про ємність заправних баків с/г техніки, яка знаходиться у власності та користуванні ФГ "Несен", наданої до перевірки позивачем, відомості якої не спростовано контролюючим органом, загальна ємність баків транспортних засобів, які знаходяться у власності та користуванні ФГ "Несен", та заправляються дизпаливом, складає 3246 л, а тих, що заправляються бензином, становить 280 л /том 2 а.с. 125/.

Таким чином, із врахуванням наведеного вище, станом на 03.09.2020 залишок дизельного палива, яке знаходилося на зберіганні у власності ФГ "Несен", був більшим на 1269 л, аніж об`єм паливних баків транспортних засобів, які знаходилися у власності та користуванні ФГ "Несен" та заправлялися дизпаливом (4515 л - 3246 л).

У додаткових поясненнях голови ФГ "Несен" ОСОБА_1 від 09.09.2020, наданих у ході перевірки зазначено, що у господарстві наявні дві пересувні причіпні бочки, обладнані витратоміром, що не перебувають на балансі господарства, оскільки їх амортизаційний термін закінчився, об`ємом 6300 л та 10000 л відповідно. Вказано, що паливо, що не вміщалося у зазначену техніку, зливалося у дві пересувні причіпні бочки, обладнані витратоміром, та направлялись разом із сільськогосподарською технікою безпосередньо в поле для дозаправки агрегатів під час виконання польових робіт. Зазначено, що вказані ємності не являються акцизним складом та не підлягають ліцензуванню /том 2 а.с. 100/.

У п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України наведено визначення акцизного складу - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Таким чином, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом зберігання пального є акцизним складом.

Наведеною вище нормою закону визначено, що не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.

При цьому, поняття транспортного засобу наведено у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, відповідно до п. 1.10 якого транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 ( 1371-2009-п ), цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 16 цього Порядку передбачено, що на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Отже, є причіп, напівпричіп і причіп-розпуска, зареєстровані у встановленому порядку, є транспортними засобами.

Згідно з приписами Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Інструкція №291), рахунок 10 "Основні засоби" призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості.

До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Рахунок 10 "Основні засоби" має такі субрахунки, зокрема, 104 "Машини та обладнання", 105 "Транспортні засоби".

На субрахунках 104 "Машини та обладнання", 105 "Транспортні засоби", 106 "Інструменти, прилади та інвентар" ведеться облік відповідно машин та обладнання, транспортних засобів, інструментів, приладів та інвентарю.

Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за 9 місяців 2020 року ФГ "Несен" підтверджено наявність дев`яти основних засобів, серед яких відсутні дві пересувні причіпні бочки, обладнані витратоміром /том 2 а.с. 107/.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на 03.09.2020 залишок дизельного пального об`ємом 1269 л, тобто залишок дизельного пального, який перевищував об`єм паливних баків транспортних засобів, що знаходилися за поясненнями позивача у власності та користуванні ФГ "Несен" (4515 л - 3246 л), зберігався у паливних баках безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Зокрема, позивачем не надано документів, які б підтверджували факт того, що ємності, про які він зазначає у поясненнях як про причіпні бочки, є паливними баками у транспортних засобах або самі є транспортними засобами, а саме, свідоцтва про реєстрацію таких транспортних засобів. Не надано відповідних облікових регістрів на підтвердження наявності у позивача причіпних пересувних бочок, тощо.

Натомість, відомістю про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 03.09.2020 при перевірці господарської одиниці місця зберігання та/або відпуску пального: Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, суб`єкта господарювання ФГ "Несен", , юридична адреса: Оржицький район, с. Райозеро, підтверджено, що відповідно до направлень на проведення перевірки №1347, №1348 від 02.09.2020 проведено зняття фактичних залишків товарів станом на 03.09.2020 та виявлено фактичні залишки дизельного палива - 208 л /том 2 а.с. 98/.

Вказана відомість підписана двома посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області та головою ФГ "Несен" 03.09.2020, якою особисто зроблено запис про те, що залишки пального та їх ціну вона підтверджує.

У письмових поясненнях голови ФГ "Несен" ОСОБА_1 від 03.09.2020, наданих у ході перевірки, зазначено, що на час проведення перевірки в металевій ємності знаходиться 208 л дизпалива, пальне знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ємність з під масла /том 2 а.с. 99/.

У цих поясненнях особисто головою ФГ "Несен" ОСОБА_1 зазначено про те, що пояснення написані власноручно вірно, без морального та фізичного тиску з боку перевіряючих.

Позивачем не обґрунтовано, у чому саме виявився моральний та фізичний тиск з боку перевіряючих, та не надано до суду жодних доказів на підтвердження такого тиску на керівника позивача при наданні пояснень у ході перевірки, а тому суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що на час перевірки бочка з під мастила на 208 л використовувалася для зберігання піску, а не палива, та доводи про те, що пояснення були надані керівником позивача під примусом.

Таким чином, фактичною перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на 03 вересня 2020 року позивач здійснював зберігання дизельного пального в кількості 208 л в металевій ємності, що знаходилася за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, станом на 03 вересня 2020 року позивач не отримав ліцензію на право зберігання пального.

Суд зауважує, що позивачем не надано до суду доказів звернення позивача до відповідного органу в порядку, встановленому законодавством, для отримання ліцензії на право зберігання пального за адресою: Полтавська область, Оржицький район, с. Райозеро, вул. Лазірківська, 285, та відмови позивачу у видачі такої ліцензії, тому доводи представника позивача щодо неможливості отримання ліцензії на право зберігання пального вказують лише на його власне особисте тлумачення нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та власне бачення результату вирішення цього спору.

Суд не враховує висновки Одеського окружного адміністративного суду у рішенні від 13.08.2020 у справі №420/5139/20, на які посилається представник позивача у позовній заяві, виходячи з наступного.

Позивач та відповідач у даній справі не брали участь у справі №420/5139/20, а тому зазначене рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 у справі №420/5139/20 не має преюдиційного значення для розгляду даної справи.

Крім того, частиною 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у справі №420/5139/20 не ухвалювалася постанова, натомість, ухвалою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 420/5139/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 420/5139/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лідер Транс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а ухвалою Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №420/5139/20 клопотання Головного управління ДПС в Одеській області про повернення судового збору задоволено. Повернуто Головному управлінню ДПС в Одеській області () з Державного бюджету України сплачені ними кошти на оплату судового збору у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, згідно з платіжним дорученням № 5269 від 11 грудня 2020 року.

Отже, Верховним Судом не виносилася постанова у справі №420/5139/20 та не викладалися висновки щодо застосування норм права, якими врегульовано спірні відносини у справі, що розглядається. Крім того, обставини у справі №420/5139/20 не є релевантними обставинам у даній справі, що розглядається.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи встановлені обставини та наведені вище норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що оскільки станом на 03 вересня 2020 року суб`єкт господарювання ФГ "Несен" зберігав пальне без наявності відповідної ліцензії, тому він має нести відповідальність, передбачену статтею 17 Закону №481/95-ВР, а отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.10.2020 №5 прийняте ГУ ДПС у Полтавській області на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано.

При розгляді даної справи судом враховано позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, позовні вимоги ФГ "Несен" необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства "Несен" (ідентифікаційний код 39075540, вул. Лазірківська, 285, село Райозеро, Оржицький район, Полтавська область, 37730) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя С.С. Сич