Справа № 520/552/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №520/552/21

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
про повернення позовної заяви
17 лютого 2021 р. м. Харків

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.21р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін - десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного місячного строку на звернення до суду з вказаним позовом, із долученням належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин.
Вказану ухвалу суду від 19.01.2021р. позивачем отримано 04.02.2021р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Усуваючи недоліки позовної заяви, позивачем було подано заяву, в якій представник позивача зазначив, що не згоден з висновками суду зазначеними в ухвалі від 19.01.2021р. щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду з огляду на наступне:
- норма статі ч.1 ст. 233 КЗпП України, якою встановлюється тримісячний строк звернення дот суду, є спеціальними по відношенню до норм КАСУ, ч. 3 ст. 122 якого передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;
- згідно офіційного тлумачення положення частини першої статті 233 КЗпП України зазначено в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012р..: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
При цьому, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду у встановлений строк (з урахуванням строку поштового перебігу), позивачем надано не було.
Розглянувши подану заяву, в якій представник позивача стверджує про відсутність пропущеного строку звернення, суд дійшов до наступних висновків.
Як вже зазначалось суддею в ухвалі суду від 19.01.2021р., у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 28.12.2019р. по справі №1.380.2019.001406, від 13.03.2019р. у справі №813/1001/17 та від 24.01.2019р. у справі №802/28/16-а викладена правова позиція з приводу необхідності застосування строків звернення до суду з позовами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Згадана правова позиція обумовлена тим, що платежі у порядку ст.ст.116 і 117 КЗпП України не є тотожними платежам з оплати праці, позаяк мають іншу правову природу та різні юридичні підстави походження.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду з питання строку звернення до суду у спорах за вимогами про виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, викладеної у постанові від 22.01.2020р. по справі №620/1982/19, такі вимоги у сфері публічної служби мають заявлятись у строк відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, адже у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Так, згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.
Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Ті ж самі висновки викладені в останній правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 лютого 2021 року по справі № 240/532/20, в якій також вказано: "Ураховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права ОСОБА_1 на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.".
Отже, у силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд не може залишити поза увагою останню у часі правову визицію, викладену Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2021 року по справі № 240/532/20, щодо обмеження місячним строком звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Також, суд звертає увагу позивача на практику Верховного Суду викладену у постанові від 08 травня 2019 року по справі №805/4226/17-а, де вказано, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суддя відмічає, що усі вимоги заявника витікають із проходження ним публічної служби, отже вказаний спір не є трудовим спором в розумінні ЦПК України, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства як спір з приводу проходження публічної служби.
Відтак, до таких вимог підлягає застосуванню строк давності звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, тобто один місяць, як спеціальний строк звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Заявник за власним твердженням був звільнений з військової служби - 31.10.2019р.
Розрахунок з позивачем та отримання ним компенсації відпустки як учаснику бойових дій на виконання рішення суду від 12.05.2020р. по справі №520/4184/2020, було здійснено 19.10.2020р.
До суду з вказаним позов про стягнення з військової частини № НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся - 18.01.2020р., тобто поза межами строку в один місяць від дати здійснення розрахунку.
Доводи зазначені в поданій заяві представника позивача від 15.02.2021р., висновків суду не спростовують, оскільки всі обґрунтування з приводу відсутності пропуску строків звернення позивача до суду з вказаним позовом, стосуються лише ототожнення понять "трудовий спір" та "спір з проходження публічної служби", що є різними поняття, оскільки вказані справи підлягають розгляду за правила різного судочинства - цивільного та адміністративного.
Доводів стосовно поважності пропуску строків звернення до суду, подана заява не містить.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що даний позов подано із пропущенням строку звернення до адміністративного суду. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 19.01.2021р., позивач заяву про поновлення строків звернення до суду не надав.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст.123 КАС України.
Так, частиною 1 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частинами 2 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Підсумовуючи викладене, суддя вважає, що позивачем було порушено місячний строк звернення до суду з вказаним позовом, на виконання вимог ухвали суду від 19.01.2021р. заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин, позивачем надано не було, отже вимоги ухвали про залишення позову без руху заявником не виконані.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суддя звертає увагу, що з огляду на зміст ч.8 ст. 169 КАС України, позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з вказаним позовом в порядку, встановленому законом, а саме разом з поданням заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 122, 123, 169, 170, 241-243, 248. 256, 295 КАС України, суддя, -
Позов - повернути заявникові.
Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.
Суддя О.В.Старосєльцева