Справа № 240/18192/20
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/18192/20

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Гаєвська С.В.,

за участю: позивача та представника позивача Польського М.В.,

представника відповідача Юхимчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, Державної міграційної служба України, Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом у якому спросить:

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (відповіді №Ю-6697-20/7301.6/5148-20 від 07.08.2020, Ю-22/6/7319- 20/7319/5409-20 від 14.08.2020) щодо збирання, обробки, внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, стать, ідентифікаційний номер, місце народження, місце проживання, відцифровані відбитки пальців рук, відцифроване обличчя, відцифрований підпис), присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР);

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України (відсутність будь-якої відповіді за заявою, яка спрямована мною поштовим зв`язком відповідно до за поштового відправлення №703 від 31.07.2020) як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру щодо невжиття заходів зі знищення (видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігається в Єдиному державному демографічнному реєстрі, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, ідентифікаційного номеру, місця народження, місця проживання, відцифрованих відбитків рук, відцифрованого обличчя, від цифрованого підпису, у тому числі знищення ( видалення) унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР);

- зобов`язати Державну міграційну службу України як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру знищити (видалити, анулювати) інформацію (файл) персональних даних на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвище, ім`я, по- батькові, дата народження, стать, ідентифікаційний номер, місце народження, місце проживання, відцифровані відбитки пальців рук, відцифроване обличчя, відцифрований підпис, у тому числі знищити (видалити) унікальний номер запису у реєстрі (скорочено -УНЗЦ);

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (відповіді №Ю-203/6/1801-20/1801.9/4065-20 від 18.08.2020, №Ю- 1/6/11 35-20/1835/89-20 від 19.08.2020,) щодо відмови в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість непридатного для користування паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість непридатного для користування паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1.

В обґрунтування позову вказано, що позивач у зв`язку з незгодою з діями органів ДМС України при оформленні паспорта громадянина України у вигляді пластикової карти типу ID-1 № НОМЕР_1 на її ім`я та непридатністю його користування, у липні 2020 року зверталася до органів ДМС України в Житомирській області з проханням про оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року замість непридатного для користування, видалення персональних даних з системи Єдиного Державного демографічного реєстру. У заяві також вказано про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних. Однак, органами ДМС України надано відповіді про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року замість непридатного для користування, вказаний документ, що посвідчує особу не оформлено та не видано, персональні дані з Єдиного державного демографічного реєстру не видалено, а також зазначено про правомірність дій органів ДМС України.

Позивач також вказує, що у цій же заяві вона також зверталася до органів ДМС України в Чернівецькій області з проханням (вимогою) про знищення (видалення) персональних даних з Єдиного державного демографічного реєстру, які протиправно збирались співробітниками цього територіального органу та про витребування заяви-анкети, яка стала підставою для оформлення паспорта громадянина України у вигляді пластикової карти типу Ш-1 №000030474. Також позивач вказує, що зверталася до Державної міграційної служби України, однак Державна міграційна служба України відповідь на заяву (скаргу) не надала (допустила протиправну бездіяльність), персональні дані, а також унікальний номер запису у реєстрі з Єдиного державного демографічного реєстру не знищила.

Відповідачами Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, Державної міграційної служба України, Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області було подано до суду відзиви на позовну заяву за змістом яких вони просили відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву Державної міграційної служба України, Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області вказано, що при зверненні позивача щодо оформлення їй ID-картки ОСОБА_1 надала згоду на обробку її персональних даних, а тому внесення інформації щодо ОСОБА_1 до Реєстру та автоматичне формування УНЗР відбулося за заявою заявниці при її особистому зверненні на підставі її особистого волевиявлення та поданих нею документів та з чітким дотриманням з боку працівників міграційної служби вимог Постанови 302 в частині заповнення заяви -анкети та внесення персональних даних щодо особи.

В обгрунтування відзиву Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області вказано, що на звернення ОСОБА_1 з питання організації оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 замість непридатного для користування паспорта у вигляді пластикової ID-картки, їй було надано відповідь 18.08.2020 за №Ю-203/6/1801-20/1801.9/4065-20 із роз`ясненнями вимог законодавства щодо порядку надання адміністративних послуг з оформлення паспорта громадянина України та переліку документів, які необхідно подати до підрозділу ДМС для такого оформлення.

В обґрунтування відзиву Державної міграційної служби України вказано, що звернення, яке надійшло 05.08.2020 до ДМС України як розпоряднику Єдиного державного демографічного реєстру для видалення персональних даних ОСОБА_1 , як зазначила позивачка, було відповідно до резолюції Голови ДМС проделеговано через систему електронного документообігу "Мегаполіс" для розгляду по суті територіальному органу - Управлінню ДМС України в Чернівецькій області та надання відповіді заявнику. Заявниці надана відповідь від 07.08.2020 за № Ю-6697-20/7301.6/5148-20 за змістом якої повідомлено, що підстав для знищення номера УНЗР, який не являє собою персональні дані, а є цифровим ідентифікатором особи, що був присвоєний під час оформлення паспорта громадянина України у вигляді картки типу ID-1, з правовим обгрунтуванням. Відповідь направлена рекомендованим листом 12.08.2020.

Позивачем було надано відповідь на відзив у якому просив задовольнити позовні вимоги, оскільки доводи відповідачів у відзиві на позов зводяться лише до формального цитування вимог Закону України по ЄДДР та не відповідають фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з відстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзиви та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області та Державної міграційної служба України у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзивах на позовну заяву.

Відповідачем Управлінням Державної міграційної служби України у Чернівецькій області було подано заяву про розгляд справи за відсутності йог опредставника.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов наступного висновку.

У ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із досягненням 14 років отримала паспорт громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1.

Підставою для видачі ОСОБА_1 паспорта у вигляді пластикової картки типу ID-картки 18 лютого 2016 року була заповнена заява-анкета, за формою, яка затверджена наказом МВС України №1279 від 26.11.2014.

У зв`язку із поданням та особистим підписання ОСОБА_1 вказаної заяви 09 березня 2016 року їй було видано паспорт у вигляді картки типу ID-1, а дані було внесено до Єдиного дефографічного реєстру.

31.07.2020 позивач звернулась до Новоселицького РВ УДМС України в Чернівецькій області, УДМС України в Чернівецькій області, Романівського РС УДМС України в Житомирській області, УДМС України в Житомирській області, ДМС України із заявою (скаргою), в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. У вказаній заяві позивач зазначила, що відмовляється від біометричного паспорта, відкликає згоду на обробку персональних даних. У зв`язку з цим просить знищити (видалити, анулювати) персональні її дані, які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі. Також у цій заяві (скарзі) ОСОБА_1 зазначила, що це не є зверненням у порядку Закону України "Про звернення громадян".

У додатках до неї вказано про надання заяви за формою, встановленою відповідно до наказів МВС України №320 від 13.04.2012 та №456 від 06.06.2019, свідоцтва про народження, двох фотокарткок розміром 3,5х4,5мм та непридатний для користування пластиковий паспорт типу ID-1 № від 09.03.2016, квитанція про сплату державного мита.

УДМС України в Чернівецькій області листом від 07.08.2020 №Ю-266/6/7301-20/7301.6/5139-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що при зверненні позивача щодо оформлення їй ID-картки ОСОБА_1 надала згоду на обробку її персональних даних, а тому внесення інформації щодо ОСОБА_1 до Реєстру та автоматичне формування УНЗР відбулося за заявою заявниці при її особистому зверненні на підставі її особистого волевиявлення та поданих нею документів та з чітким дотриманням з боку працівників міграційної служби вимог Постанови 302 в частині заповнення заяви-анкети та внесення персональних даних щодо особи.

Аналогічного змісту лист від 14.08.2020 №Ю-22/6/7319-20/7319/5409-20 було також адресовано ОСОБА_1 Новоселицького РВ УДМС України в Чернівецькій області.

Листом УДМС України в Житомирській області від 18.08.2020 №Ю-203/6/1801-20/1801.9/4065-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що її звернення було розглянуто відповідно до Законів України "Про звернення громадян" та "Про адміністративні послуги" та зазначено, що для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року необхідно особисто подати документи згідно з переліком, визначеним Тимчасовим порядком, зокрема рішення суду.

Аналогічного змісту відповідь також було надано ОСОБА_1 і листом Романівського РС УДМС України в Житомирській області від 19.08.2020 №Ю--1/6/1835-20/1835/89-20.

Також відповідачем ДМС України до суду було подано копію електронного документа, яким звернення ОСОБА_1 було направлено до УДМС України в Чернівецькій області для опрацювання, перевірки інформації та вжиття заходів реагування щодо вирішення порушеного у зверненні питання .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм вбачається, що встановлюючи ті чи інші правила поведінки держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними, і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами. Так, Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи викладені норми законодавства, суд звертає увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

З цього приводу суд врахував таке.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України "Про Єдиний держаний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VI документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно зі ст.14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону №5492-VI).

Згідно з ч.3 ст.13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п.3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі - Положення №2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 5, 6 Положення №2503-XII передбачено вигляд паспортної книжечки та відомості, які вносяться на кожній зі сторінок.

Згідно з п.п.8, 10 Положення №2503-XII термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі непридатності паспорта для користування провадиться його обмін, для чого особа подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм (п.16, 17 Положення №2503-XII).

Водночас, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" затверджено, зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок №302).

Пунктом 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено:

з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п.2 Положення №2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 6 Порядку №302 визначено підстави для обміну паспорта, який здійснюється у разі:

зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);

виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

закінчення строку дії паспорта;

непридатності паспорта для подальшого використання;

якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;

наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Пунктом 100 Порядку №302 передбачено підстави для відмови в оформленні та видачі паспорта. Так, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, зокрема, якщо: особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (абз.5 п.3 Постанови №302).

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджено «Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України» (далі - Тимчасовий порядок). Отже, законодавством передбачений порядок оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ, зокрема обмін паспорта здійснюється у разі непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа (п.1 розділу 4 Тимчасового порядку).

Пунктом 2 розділу 4 Тимчасового порядку передбачено перелік документів, які подаються заявником для обміну паспорта, а саме: заява; рішення суду; паспорт, що підлягає обміну; дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5x4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати, тощо.

У своїх відповідях відповідачі лише наводять передбачений Тимчасовим порядком перелік документів, які додаються до заяви. Водночас не вказують який саме документ позивачем не подано.

Крім того не зазначено заперечень, що наданий позивачем для обміну паспорт громадянина України від 09.03.2016 №000030474 з електронним цифровим носієм пошкоджений та є непридатним до використання.

Суд враховує, що позивач не відмовляється від отримання паспорта взагалі, а просить здійснити обмін пошкодженого паспорта з електронним цифровим носієм

Відмова в отриманні паспорта громадянина України, що містить безконтактний електронний носій позивачем обґрунтована власними релігійними поглядами та переконаннями.

Так, згідно зі ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При цьому, згідно зі ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом враховується, що позивачем до заяви від 31.07.2020 за формою, встановленою відповідно до наказів МВС України №320 від 13.04.2012 та №456 від 06.06.2019, свідоцтва про народження, двох фотокарткок розміром 3,5х4,5мм та непридатний для користування пластиковий паспорт типу ID-1 № від 09.03.2016, квитанція про сплату державного мита.

Разом з тим, паспорт зразка 1994 року позивачу не було видано.

Суд звертає увагу, що наразі діє два нормативно-правових акти: постанова Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26.06.1992 №2503-ХІІ та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302, відповідно до яких особи, що раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 "Про зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №302" державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2016 №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови №302, Постанови №398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок №456).

Розділом VI Тимчасового порядку №456 регламентована процедура видачі паспортів замість утрачених або викрадених.

Згідно з п. 1 Розділу VI Тимчасового порядку №456 для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає: 1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі - заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку; 2) рішення суду; 3) заяву; 4) дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта); 6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України); 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

У разі оформлення паспорта замість втраченого/викраденого, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив свою діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи. Для оформлення паспорта замість втраченого/викраденого рішення суду не подається, якщо паспорт, який було втрачено/викрадено, оформлювався на підставі рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IX Тимчасового порядку №456 територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Судом встановлено, що позивач 31.07.2020. звернувся з проханням оформити та видати паспорт відповідно до Положення про отримання паспорта громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, додатково подавши заяву про видачу паспорта згідно з додатком №1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 13.04.2012 р.№320.

У листах, УДМС України в Житомирській області та Романівський РС УДМС в Житомирській області не вказували на неподання позивачем документів, перелік яких визначений закондаством, що унеможливлювало видачу позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки.

У встановлені строки відповідачем не було прийнято рішення ні про оформлення паспорта за заявою ОСОБА_1 , як це передбачено пунктами 4, 11 розділу І, пунктом 8 розділу VI Тимчасового порядку, ні про відмову в оформленні чи видачі паспорта з підстав, передбачених пунктом 1 розділу IX Тимчасового порядку, що призвело до порушення права заявника на належний розгляд його заяви.

Листи відповідачів не є правовим актом індивідуальної дії та не може вважатися рішенням про відмову в оформленні чи видачі паспорта, яке може бути оскаржено до суду.

Суд звертає увагу, що за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Згідно з частинами першою та другою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

У ході розгляду справи суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки у встановлений спосіб не розглянув заяву ОСОБА_1 про видачу паспорта громадянина України разом з доданими до неї документами.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення прав позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності УДМС України в Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 липня 2020 року про видачу паспорта та зобов`язання оформити позивачу паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки .

Що стосується вимог пов`язаних зі знищенням (видаленням, анулюванням) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01 червня 2010 року №2297-VI (далі Закон №2297-VI), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно вимог статті 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 статті 21 Закону України № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Судом встановлено, що повернутий паспорт громадянина України у формі ID картки № НОМЕР_1 від 09 березня 2016 року оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача.

Тобто, позивач при оформленні ID картки, надала згоду на обробку її персональних даних.

Отже, внесення інформації щодо ОСОБА_1 , наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.

Крім того, стаття 8 Закону № 5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Разом з тим, в подальшому позивач зверталася до відповідача з проханням вилучити всі дані з Державного Демографічного реєстру та знищити унікальний номер посилаючись на положення статті 15 Закону №2297-VI та відмову від паспорту.

Однак, в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон №5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивача була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.

Така позиція суду ґрунтується на позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 21.08.2020 у справі №260/99/19.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області (вул. Пушкінська, 44, м.Житомир,10008, ), Державної міграційної служби України ( вул. Володимирська, 9, м.Київ, 01001, ), Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (вул. Шептицького,25, Чернівці, Чернівецька область,58000, ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 липня 2020 року про видачу паспорта.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість непридатного для користування паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева

Повне судове рішення складене 18 лютого 2021 року