Справа № 620/1607/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1607/20 Головуючий у І інстанції Ткаченко О.Є.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просила стягнути солідарно матеріальну шкоду в сумі 63060,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на час звільнення, Відповідачами завдана державі в особі військової частини НОМЕР_1 пряма дійсна шкода за фактом виходу з ладу санітарного автомобіля Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 . Станом на день звернення до суду зазначена шкода становить 63060,00 грн. та Відповідачами в добровільному порядку не відшкодована.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) майнову шкоду в розмірі 31530 (тридцять одну тисячу п`ятсот тридцять ) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) майнову шкоду в розмірі 31530 (тридцять одну тисячу п`ятсот тридцять ) грн 00 коп.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Військовій частини НОМЕР_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов, не взяв до уваги що військова частина НОМЕР_1 приймаючі рішення про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності вийшла за межі своїх повноважень видавши наказ стосовно особи, яка вже як 7 місяців не проходила службу і була виключена зі списків частини. Крім того зазначає, що спірні правовідносини виникли у період дії Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» № 243/95- ВР від 23 червня 1995 р., отже притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на підставі статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є очевидно необґрунтованим.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично зовяться до начебто невірного застосування Позивачем та судом першої інстанції законодавства як під час проведення службового розслідування, так і ухвалення оскаржуваного рішення та порушення строків проведення службового розслідування, проте вказані порушення не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ) № 303 від 16.12.2016 молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 298 від 23.11.2018 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, згідно з Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2020 № 185 у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою встановлення причин і умов за фактом виходу з ладу санітарного автомобіля Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування за шкоду, завдану державі в особі військової частини - польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ), пов`язану з виходом з ладу санітарного автомобіля Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , Відповідачів відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 63060,00 грн, про що складено акт службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2020 та видано наказ «Про результати службового розслідування» від 02.03.2020 № 149.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 205 від 21.08.2019 старшого лейтенант медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 120 від 22.05.2019 солдата ОСОБА_2 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З метою досудового врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 на зареєстровані адреси проживання Відповідачів направлені листи (претензії) за № 768, № 769 від 23.03.2020 разом з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 02.03.2020 № 149 (а.с.93-100).

Проте станом на день звернення до суду з даним адміністративним позовом жодної відповіді Позивачем не отримано, у зв`язку з чим Позивач звернувся з позовом до адміністративного суду за відшкодуванням Відповідачами матеріальної шкоди, спричинені при виконанні ним службових обов`язків в період знаходження з Позивачем в правовідносинах, пов`язаних з перебуванням на військовій службі.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що збитки, що складаються із заборгованості Відповідачів перед державою в особі Позивача, склали 63060,00 грн., з яких 31530,00 грн. з ОСОБА_1 (15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб) та 31530,00 грн. з ОСОБА_2 (15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб), що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 02.03.2020 № 149, який Відповідачами не оскаржений.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019 року (далі Закон № 160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону № 160-ІХ переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, шо діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, збитки, що складаються із заборгованості Відповідачів перед державою в особі Позивача, склали 63060,00 грн., з яких 31530,00 грн. з ОСОБА_1 (15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб) та 31530,00 грн. з ОСОБА_2 (15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб), що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 02.03.2020 № 149 (а.с.19-32).

Колегія суддів звертає увагу, що даний наказ є чинним, в судовому порядку Відповідачами не оскаржувався, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 майнової шкоди в розмірі 31530,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, посилання Позивача на порушення норм матеріального права та невірне трактування законодавства є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не розглядалися вимоги про правомірність прийнятих Відповідачем як результатів службового розслідування, викладених в акті від 25.02.2020 року, так і наказу «Про результати службового розслідування» від 02.03.2020 № 149.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в цій частині не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в зазначеній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко