Справа № 440/2851/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.Справа № 440/2851/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року (ухвалене суддею Ясиновським І.Г.) по справі № 440/2851/20

за позовом ОСОБА_1

до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, третя особа - Міністерство юстиції України,

про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому просила: визнати протиправним та скасувати протокол №2-20 засідання комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 21.02.2020 р.; зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 57000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 р. позов частково задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано протокол № 2-20 засідання комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 21.02.2020 р.; зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції прийняти рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 р. та ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про Національну поліції", Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача підтримав просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до Наказу Державної установи "Машівська виправна колонія (№ 9)" від 02.05.2018 р. № 51/ОС-18 прийнятий на службу та призначений на посаду чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ДУ Машівська виправна колонія (№ 9) з 03.05.2018 р. (а.с.91).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.05.2018 р. серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи.

Зважаючи на перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 (що після наступного шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 ), його дружина від свого імені та в інтересах своїх дітей звернулась 27.01.2020 р. до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з заявами (рапортами) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності (а.с.80-82).

За результатами розгляду таких звернень, складено протокол № 2-20 засідання комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 21.02.2020 р., відповідно до якого відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) (а.с. 27-28).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимога виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , є передчасною, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, щодо необхідності вийти за межі позовних вимог для належного захисту прав позивачки, шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду, оскільки у випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура повинна будь-що бути дотримана цим суб`єктом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачкою рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції.

Згідно із ст. 98 Закону України "Про Національну поліцію" у випадках, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) поліцейського.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) поліцейського визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з ч. 6 ст. 100 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Щодо доводів відповідача, що дія вказаних вище положень не поширюється на спірні правовідносини, оскільки ОСОБА_2 з моменту повторного прийняття на службу і до його смерті не було присвоєно спеціальне звання, він не являвся особою рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

ОСОБА_2 проходив службу в Державній кримінально- виконавчій службі України з 01.08.1993 р. по 21.10.2016 р.

За цей період служби в порядку черговості йому присвоювались спеціальні звання осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у тому числі 03.02.2016 р. - підполковник внутрішньої служби, що підтверджується копією послужного списку (а.с.98-103). Доказів на підтвердження позбавлення його раніше присвоєного звання не надано.

Підполковник внутрішньої служби ОСОБА_2 звільнений зі служби 21.10.2016 р. відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням).

Повторно прийнятий на службу та призначений на посаду чергового помічника начальника установи ДУ Машівська виправна колонія (№9) з 03.05.2018 р.

Згідно штату установи, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 13.06.2017 р. № 2284/к, посада черговий помічник начальника установи відділу нагляду і безпеки є атестованою посадою (посадою особи рядового і начальницького складу), тобто, призначеній на цю посаду особі присвоюється спеціальне звання рядового і начальницького складу у відповідності із Порядком присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.11.2016 р. № 3301/5 та зареєстрованого Міністерстві юстиції України

Вказане не заперечується відповідачем та підтверджується витягом зі штату доданим по матеріалів справи.

Відповідно до п. 12 Порядку присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та позбавлення спеціальних звань, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.11.2016 р. № 3301/5, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2016 р. за № 1511/29641 особам, які раніше проходили службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, правоохоронних органах, особовому складу яких відповідно до законодавства присвоюються військові чи спеціальні звання і приймаються на службу в ДКВС України, присвоюються спеціальні звання, відповідні тим, які вони мали за попереднім місцем проходження служби в порядку переатестування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем помилково розцінюється направлення подання про присвоєння спеціального звання стосовно ОСОБА_2 від 03.05.2018 р., як таке, що присвоюється вперше, оскільки останнє містить відомості про вже наявне у нього звання підполковника внутрішньої служби. Крім того, по тексту такого подання зазначено, що за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі ОСОБА_2 характеризується позитивно, як сумлінний працівник, що підтверджує факт визначення його таким, що проходить службу за посадою особи рядового і начальницького складу.

Посилання відповідача на пункт 20 того ж Порядку, відповідно до якого наказ про присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу ДКВС України видається один раз на місяць в останній робочий день місяця, не може слугувати підставою для обмеження у праві спадкоємців особи, яка перебувала на посаді і проходила службу в органах ДКВС України в отримані одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю такої особи.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідачем не заперечується факт проходження ОСОБА_2 служби на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи Машівська виправна колонія №9 з 03.05.2018 р. по 15.05.2018 р. В той час, як посилання на пункт 20 Порядку, відповідно до якого наказ про присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу ДКВС України видається один раз на місяць в останній робочий день місяця, жодним чином не спростовує несення ним служби протягом такого місяця, зокрема з 03.05.2018 р. по 15.05.2018 р., незважаючи на його відсутність на службі, зокрема у зв`язку із смертю, в останній робочий день відповідного місяця.

Як встановлено судом із довідки про трудову діяльність та послужного списку ОСОБА_2 та не заперечується відповідачем, у період з січня 2000 року по травень 2018 року останній проходив службу в органах ДКВС України, наказом № 26/ос-16 від 03.02.2016 р. та присвоєно спеціальне звання підполковник внутрішньої служби.

Тобто, ще до повторного прийняття ОСОБА_2 на службу до органів ДКВС України в травні 2018 року у нього було спеціальне звання - підполковник внутрішньої служби.

Виходячи із вимог п. 12 Порядку, з 03.05.2018 р. ОСОБА_2 не могли відмовити у присвоєні спеціального звання нижчого, ніж підполковник внутрішньої служби.

Доводи відповідача, що ОСОБА_2 в період з 03.05.2018 р. по 15.05.2018 р. був вільнонайманим працівником є необґрунтованим. Жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем до матеріалів справи не надано, як не зазначено норм чинного законодавства, які б передбачали вказану категорію персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (в подальшому - Закон) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (в подальшому - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (в подальшому - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до наданого відповідачем та залученого судом першої інстанції до матеріалів справи Додатку 2 до наказу Міністерства юстиції України від 13.06.2017 р. № 2284/к "Про затвердження структури та штату державної установи "Машівська виправна колонія № 9" до складу відділу нагляду і безпеки входить посада: черговий помічник начальника установи. Граничне спеціальне звання (категорія персоналу) відповідної посади - капітан внутрішньої служби. З урахуванням п. 12 Порядку та з урахуванням того, що ОСОБА_5 у 2016 році під час проходження служби в органах ДКВС України присвоєно спеціальне звання підполковник внутрішньої служби, під час прийняття на службу в травні 2018 році він не міг мати нижчого звання, ніж підполковник внутрішньої служби.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 14 Закону особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання, зокрема - старшого начальницького складу - підполковник внутрішньої служби.

Звання підполковник внутрішньої служби у ОСОБА_2 присвоєно ще у 2016 році.

Крім того, сам відповідач у поданні на присвоєння спеціального звання ОСОБА_2 від 03.05.2018 р. вказує про проходження ОСОБА_2 саме служби, а не перебування у статусі "вільнонайманого працівника".

Також, варто наголосити, що поширення соціального захисту, визначеного Законом України "Про Національну поліцію" законодавець не пов`язує з присвоєння тієї чи іншої категорії звання, а з посадою рядового та начальницького складу, яку станом на момент смерті ОСОБА_2 і займав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи до розгляду заяви (рапорти) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, подані позивачкою та в інтересах її дітей відповідач у складі комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України фактично визнав їх такими, що підлягають вирішенню таким суб`єктом владних повноважень.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів) визначають Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 (далі - Порядок та умови №4).

Пунктом 4 розділу І Порядку та умов № 4 визначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час проходження поліцейським служби (п. 2 ч. 1 ст. 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням службових обов`язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Відповідно до ст. 101 Закону України "Про Національну поліцію", призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відомостей та доказів на підтвердження виявлення перелічених підстав для не здійснення виплати суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача визнати протиправним та скасувати протокол № 2-20 засідання комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 21.02.2020 р.

Щодо вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з п. 3 розділу IV Порядку № 4, рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається органами поліції до фінансового підрозділу центрального органу управління поліції, навчальними закладами до фінансового підрозділу Міністерства внутрішніх справ за встановленою формою.

Отже, розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги складається та надсилається після видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про виплату одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 є передчасною, оскільки відповідачем не прийнято рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що у випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура повинна бути дотримана цим суб`єктом, а тому суд першої інстанції правомірно, вийшов за межі позовних вимог зобов`язавши відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України від 23.02.2006 р. 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдізпроти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачка, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачкою.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 р. по справі № 480/2851/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 19.02.2021 р.