Справа № 520/1652/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шевченко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р. Справа № 520/1652/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.07.20 по справі № 520/1652/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (далі за текстом позивач, ТОВ "Тепло-Квар"), звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 23 грудня 2019 року № 2, №2, №2.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 закрито провадження по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" до Головного управління ДПС у Харківській області в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2 від 23 грудня 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 скасовано податкові повідомлення - рішення №2, №2 від 23 грудня 2019 року, які прийнято Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, З 14.11.2019 по 27.11.2019 року Головним управлінням ДПС в Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Тепло-Квар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року, валютного за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року, іншого законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року.

За результатами перевірки було складено акт перевірки від 04.12.2019 року № 1028/20-40-05-02-08/34329599, яким виявлено наступні порушення:

-п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 311060 грн., у тому числі: за IV квартал 2018 року на суму 258973 грн.;зза І квартал 2019 року на суму 52087 грн.

-п. 44.1, п. 44.3. ст. 44, п.п.198.1, п.п. 198.3. ст.198, Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 345621 грн. у тому числі: у листопаді 2018 року на суму 132799 грн.; у грудні 2018 року на суму 118886 грн.; у серпні 2019 року на суму 93936 грн.

-п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого порушено термін реєстрації податкових накладних (розрахунків коригувань) у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податкового зобов`язання 226963,08 грн., в тому числі:у лютому 2019 року на суму 44879,74 грн.; у червні 2019 року на суму 15416,67 грн.; у серпні 2019 року на суму 166666,67 грн.;

з перевищенням терміну реєстрації до 15 календарних днів всього на суму податкового зобов`язання 226963,08 грн., в тому числі: у лютому 2019 року на суму 44879,74 грн.;у червні 2019 року на суму 15416,67 грн.;у серпні 2019 року на суму 166666,67 грн.

-ст.115 Кодексу законів про працю України, а саме: заробітна плата за період жовтень 2018 р. вересень 2019 р. виплачувалась працівникам один раз на місяць.

-п. 1 ч. 2 ст. 6, абзацу 1 частини 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями ТОВ «Тепло-Квар» несвоєчасно сплатило єдиний внесок, нарахований за календарний місяць терміном сплати - не пізніше 20 числа наступного місяця: єдиний внесок за березень 2019 року у сумі 364,63 грн. фактично сплачено 14.05.2019 року.

На підставі висновків акту перевірки прийнято наступні податкові рішення:

-податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2019 року № 3, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств на суму 466 590 грн. 00 коп., в тому числі основного зобов`язання на суму 311 060 грн. та 155 530 за штрафними (фінансовими) санкціями;

-податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2019 року № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 580 431 грн. 50 коп., з яких 345 621 грн. основного зобов`язання та 172 810 грн.50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2019 року № 2, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суму штрафу у розмірі 22 696 грн. 31 коп.

Не погодившись з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач (суб`єкт владних повноважень) не довів належними доказами правомірність та обґрунтованість прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з акта перевірки, висновки контролюючого органу, зокрема, ґрунтуються на тому, що від оперативно-аналітичного відділу оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області отримано лист від 30.07.2019 року №5652/20-40-21-08-07 та матеріали доказової бази по ТОВ «ТРЕЙДКОМ ТОРГ», яке 30.07.2019 року внесено до реєстру облікових карток фіктивного підприємництва ІС «Податковий блок». В матеріалах доказової бази наявні пояснення директора та засновника ОСОБА_1 . В даних поясненнях ОСОБА_1 повідомляє, що зареєстрував підприємство за винагороду 700 грн., та в подальшому не підписував будь-яких бухгалтерських, фінансових та податкових документів. А також не складав та не підписував будь-яких угод з суб`єктами господарської діяльності. Також в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що нікого не уповноважував на ведення фінансово-господарської діяльності від свого імені, як директора ТОВ «ТРЕЙДКОМ ТОРГ».

Крім того, від оперативно-аналітичного відділу оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області отримано лист від 18.07.2019 року № 5345/20-40-21-08-07 та матеріали доказової бази по ТОВ «МІЛІТОРГ», яке 18.07.2019 року внесено до реєстру облікових карток фіктивного підприємництва ІС «Податковий блок». В матеріалах доказової бази наявні пояснення директора та засновника ОСОБА_2 . В даних поясненнях ОСОБА_2 повідомляє, що зареєструвала підприємство за винагороду та в подальшому не підписувала будь-яких бухгалтерських, фінансових та податкових документів. А також не складала та не підписувала будь-яких угод з суб`єктами господарської діяльності.

З огляду на вищезазначене, відповідач прийшов до висновку, що ТОВ «Тепло-Квар» мало господарські відносини з ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ТОРГ» та ТОВ «МІЛІТОРГ» , у зв`язку з чим було встановлено факт відображення у бухгалтерському та податковому обліку нереальної господарської операції (якої в дійсності не відбулось) по взаємовідносинам з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг, чим порушено п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та завищено податковий кредит з податку на додану вартість.

Надаючи правову оцінку висновкам котролюючого оргну встановленним в ході проведення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ТОРГ» (Постачальник) уклало договір постачання № 254 від 02.08.2018 року з ТОВ «Тепло-Квар» (Покупець), за умовами якого за замовленням Покупця Постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) Покупцю товар по найменуванню, комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно договору № 254 від 2.08.2018, були складені наступні податкові та видаткові накладні: № 131 від 17.10.2018 року, № 132 від 19.10.2018 року, № 135 від 06.11.2018 року, № 136 від 07.11.2018 року, № 153 від 29.11.2018 року, № 154 від 30.11.2018 року.

Суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним включені до податкового кредиту у жовтні - листопаді 2018 року, які відповідають даним додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за жовтень та листопад 2018 року.

Транспортування товару здійснювалося за рахунок Покупця (самовивіз).

Розрахунки між ТОВ «Тепло-Квар» та ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ТОРГ» за отриманий товар проводились, згідно наступних платіжних доручень: № 5305 від 27.12.2018 року на суму 400000,00 грн., № 5340 від 09.01.2019 року на суму 700000,00 грн., № 5420 від 24.01.2019 року на суму 80000,00 грн., № 5452 від 31.01.2019 року на суму 200000,00 грн.,№ 5610 від 05.03.2019 року на суму 546481,68 грн.

На кінець перевіряємого періоду заборгованості по розрахунках з ТОВ «ТРЕЙДКОМ ТОРГ» складає Дт 199999,80 грн.

За даними бухгалтерського обліку взаємовідносини між підприємствами відображено наступним чином:

Дт 201 Кт 631 оприбутковано ТМЦ на суму 1726,5 тис. грн.;

Кт 311 Дт 631 перераховано кошти в рахунок оплати за товари 2458,5 тис. грн.;

Дт 644 Кт 631 відображено суму податкового кредиту 287,8 тис. грн.

Також, ТОВ «МІЛІТОРГ» (Постачальник) уклало договір постачання № 24 від 15.02.2019 р. з ТОВ «Тепло-Квар», за умовами якого За замовленням Покупця Постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) Покупцю товар по найменуванню, комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно виданих рахунків-фактур. а Покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно договору № 24 від 15.02.2019 року, була складена податкова накладна № 3 від 08.02.2019 року.

Суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним включені до податкового кредиту у лютому 2019 року, які відповідають даним додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року.

Транспортування товару здійснювалося за рахунок Покупця (самовивіз).

Розрахунки між ТОВ «Тепло-Квар» та ТОВ «МІЛІТОРГ» за отриманий товар проводились відповідно до договорів переведення боргу:

-№ 13-Д від 26.08.2019 р., згідно якого ТОВ «МІЛІТОРГ» код ЄДРПОУ 42625039 Первісний кредитор, ТОВ «ТРЕЙДОПТ СХІД» Новий кредитор, ТОВ «Тепло-Квар» Боржник. Загальна сума договору складає 80000,00 грн.

-№ 318 від 09.09.2019 р., згідно якого ТОВ «МІЛІТОРГ» код ЄДРПОУ 42625039 Первісний кредитор, ТОВ «ІЗОЛЮКС» Новий кредитор, ТОВ «Тепло-Квар» Боржник. Загальна сума договору складає 267246,00 грн.

Розрахунок проводився згідно платіжних доручень № 6619 від 30.08.2019 року на суму 80000,00 грн., отримувач ТОВ «ТРЕЙДОПТ СХІД», № 6712 від 12.09.2019 року на суму 267246,00 грн., отримувач ТОВ «ІЗОЛЮКС».

На кінець перевіряємого періоду заборгованості по розрахунках з ТОВ «МІЛІТОРГ» відсутня.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

Згідно пп. 4.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як свілдчать матеріали справи, що позивачем до матеріалів справи було надано копії первинних документів, зокрема договір постачання, видаткових, податкових накладних, документів, що підтверджують наявність матеріальних та технічних ресурсів позивача щодо можливості самовивозу придбаного товару, докази на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару в господарській діяльності позивача.

Крім того, з аналізу вказаних первинних документів вбачається, що позивачем придбавались товари, які використовувались в подальшій діяльності, згідно основного виду діяльності за КВЄД (Основний вид діяльності позивача за КВЄД- 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування.)

Надані також виписки по особовим рахункам, з яких вбачається, що відбулись розрахунки по вищезгаданим господарським операціям.

Колегія суддів зауважує, що в акті перевірки не викладено будь-яких суджень про невідповідність наданих позивачем первинних документів вимогам чинного законодавства як-то (не містять обов`язкових реквізитів - номерів, дат, підписів та печаток, посади та прізвищ осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, інших даних, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції).

У відповідності до п. 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів від 20.08.2015 року № 727 в редакції чинній на момент складення акту спірної перевірки факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Одночасно, самі лише посилання на пояснення директорів ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ТОРГ» та ТОВ «Міліторг» не можуть бути підставою для визнання господарських операцій нереальними.

Інших підстав для визнання вищевказаних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, податковим органом в акті перевірки не було наведено.

Крім того, відносно посилань відповідача, що на даний час існують кримінальні провадження у відношенні директорів підприємств - контрагентів позивача ТОВ «Трейдком-Торг» та ТОВ «Міліторг». Проте, жодного доказу на підтвердження вказаного факту під час розгляду справи надано не було. Так само, не міститься такого послання і в акті перевірки, слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 79 КАС України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт порушення кримінального провадження відносно контрагента позивача та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючого суб`єкта, в рамках такого провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Відтак, матеріали досудового розслідування відносно контрагента позивача не можуть бути враховані як беззаперечний доказ фіктивності правочину між позивачем та контрагентом.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 березня 2019 року у справі №826/3740/17.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 804/15563/15 зазначив наступне: «…сам факт порушення кримінальної справи стосовно контрагента позивача посвідчує виключно цю процесуальну дію, яка сама по собі не впливає на господарські взаємовідносини між суб`єктами господарювання, які реалізували свою господарську компетенцію та не доводить склад податкового правопорушення відповідно до статті 109 Податкового кодексу України».

Відомостей про наявність вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 22.05.2019 у справі № 805/772/15-а, від 30.01.2018 (№ К/9901/612/18, № К/9901/630/18), від 21.08.2018 (№ К/9901/9512/18), від 06.11.2018 (№ К/9901/36584/18), зазначених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що встановлення контролюючим органом порушень податкового законодавства у діях інших суб`єктів господарювання, ніж позивач, в будь-якому випадку не може бути підставою для висновку про наявність порушень податкового законодавства у господарській діяльності всіх контрагентів порушника. Для такого висновку контролюючим органом має бути доведено обізнаність позивача з порушенням його контрагентами вимог податкового законодавства на час господарських відносин з ними, в тому числі, недотримання "належної обачності" під час вибору контрагентів, неврахування загальнодоступної інформації про них.

Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та господарських відносин з іншими платниками податків.

А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між ТОВ «Тепло-Квар» та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів. Тому підстав для висновків щодо нереальності господарських операцій не вбачається.

Крім того, варто зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Надані докази щодо використання отриманих від контрагентів робіт у господарській діяльності ТОВ «Тепло-Квар», руху активів та власного капіталу, відповідності економічному змісту укладених угод та підтвердження господарських операцій належним чином оформленою первинною документацією унеможливлюють позбавлення позивача права на податковий кредит. Інше буде порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод громадян.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів".

Таким чином, з огляду на встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки під час розгляду справи спростовано доводи контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №2, №2 від 23 грудня 2019 року є такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/1652/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов