Справа № 640/8794/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8794/19 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, стягнення збитків, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати окремі положення розпорядження №800143 від 23.03.2017 Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Києві правонаступник ГУ ПФУ в м. Києві - коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,33188 станом на 15.11.2016 та заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях у розмірі 7922,85000 станом на 15.11.2016 з приводу призначення пенсії за віком ОСОБА_1 станом на 15.11.2016 ;

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,49950 станом на 15.11.2016 та заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях у розмірі 9169, 33363 станом на 15.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ України в м. Києві від 21.02.2019;

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок суми страхового стажу ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 13.01.1983 по 01.07.1992 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за півтора місяці у розмірі 183 місяці 26 днів та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди з 03.05.2006 по 31.12.2006; з 01.01.2007 по 31.12.2007; з 01.01.2008 по 31.12.2008; з 01.01.2009 по 31.12.2009; з 01.01.2010 по 31.12.2010; з 01.01.2011 по 31.12.2011; з 01.01.2012 по 31.12.2012; з 01.01.2013 по 31.12.2013; з 01.01.2014 по 31.12.2014; з 01.01.2015 по 31.12.2015; з 01.01.2016 по 31.12.2016; з 01.01.2017 по 31.12.2017 час здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 222343,46 грн з яких: 57460,48 грн сума недоплати пенсії ОСОБА_1 15.11.2016 по 30.04.2019 та 164882,88 грн нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право (з 26.02.2009) але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії (15.11.2013-14.11.2016), з яких 54960,96 грн частина суми не отриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми 109921,92 грн виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно не враховано зазначені вище періоди страхового стажу, внаслідок чого пенсія їй виплачується в розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством. З огляду на що, такі бездіяльність та дії (рішення) відповідача, позивач уважає протиправними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2020 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ України в м. Києві від 21.02.2019

- зобов`язано ГУ ПФУ України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час здійснення підприємницької діяльності за такі періоди: 03.05.2006 по 31.12.2006; з 01.01.2007 по 31.12.2007; з 01.01.2008 по 31.12.2008; з 01.01.2009 по 31.12.2009; з 01.01.2010 по 31.12.2010; з 01.01.2011 по 31.12.2011; з 01.01.2012 по 31.12.2012; з 01.01.2013 по 31.12.2013; з 01.01.2014 по 31.12.2014; з 01.01.2015 по 31.12.2015; з 01.01.2016 по 31.12.2016; з 01.01.2017 по 31.12.2017;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судом не враховано, що відповідачем при призначенні пенсії позивачу засновано неправильний коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0.33188 та заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях у розмірі 7922,8500.

Як стверджує позивач, її страховий стаж при перерахунку в місяцях становить 304 місяці, водночас відповідач при призначенні пенсії зазначив про наявність у неї лише 295 місяців страхового стажу.

Указане призвело до зменшення розміру пенсії розрахованого при її призначенні.

Крім цього, позивач зазначає, що відповідно до статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) не отримані нею суми пенсії з вини пенсійного органу виплачуються без обмеження будь-яким строком та з компенсацією втрати доходів, а тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача вказаних позивачем сум є необґрунтованими.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги позивача лише щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку ГУ ПФУ в м. Києві та з 15.11.2016 їй призначена пенсія за віком відповідно до розпорядження Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Києві від 23.03.2017 №800143 у розмірі 2629, 44 грн.

15 лютого 2019 року позивач звернулась до відповідача із про перерахунок пенсії у якій просила зарахувати їй до страхового стажу час ведення підприємницької діяльності з 03.05.2006.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 21.02.2019 о/р №800143 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з огляду на відсутність правих підстав для його здійснення.

ГУ ПФУ в м. Києві, листом від 11.03.2019 №48817/03 повідомило позивача про те, що підставою для зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності є сплата страхових внесків, водночас докази сплати таких внесків відсутні. З огляду на вказане у перерахунку пенсії відмовлено.

Уважаючи зазначені дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як убачається з матеріалів справи, предметом цієї справи (у частині, в якій рішення суду першої інстанції оскаржене до суду апеляційної інстанції) є правомірність визначення відповідачем коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0.33188 та заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії у розмірі 7922,85000 під час призначення позивачу пенсії.

Правовідносини, щодо розрахунку стажу та розміру пенсії врегульовані нормами Законом №1058-IV, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №№22-1) та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N637 (далі - Порядок N637).

За змістом статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою та третьою статті 24 Закону №1058-IV установлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100% х12 де:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Як убачається з матеріалів справи, сума місяців страхового стажу (См) для обрахунку коефіцієнту страхового стажу застосована відповідачем при призначенні пенсії позивачу складала - 295 місяців.

Коефіцієнт страхового стажу (Кс) за результатами розрахунку склав - 0.33188. При цьому, загальний страховий стаж позивача - 24 роки 7 місяців 20 днів, з них 13 років 5 місяців 13 днів стажу в районах крайньої півночі.

З наданих позивачем документів убачається, що у неї наявний наступний страховий стаж:

- з 01.09.1971 по 19.06.1976 навчання в Київському технологічному інституті легкої промисловості - 4 роки 9 місяців 19 днів (57 місяців, 19 днів);

- 04.08.1976 по 26.08.1980 Сумське професійно-технічне училище - 4 роки 23 дні (48 місяців, 23 дні);

- 10.09.1980 по 03.01.1983 Сумське сімейне управління побутового обслуговування - 2 роки 3 місяці 24 дні (27 місяців, 24 дні).

Стаж роботи в районах крайньої півночі:

13.01.1983 по 31.12.1990 Воркутська фабрика індпошиву та ремонту одягу 7 років, 11 місяців, 18 днів (95 місяців 18 днів);

01.01.1991 по 01.07.1992 Воркутська фабрика індпошиву та ремонту одягу 1 рік, 6 місяців (18 місяців).

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пільговому обрахуванню із розрахунку 1 рік за 1 рік і 6 місяців підлягає лише стаж роботи в районах крайньої півночі за період з 13.01.1983 по 31.12.1990.

Отже, у позивача наявний страховий стаж, що підлягає пільговому обчисленню становить 95 місяців.

Страховий стаж після його пільгового обрахунку - 142,5 місяців (95*1,5 = 142,5 або (95/12)*18=142,5).

Таким чином, загальний страховий стаж позивача в районах крайньої півночі - 160,5 місяців (142,5 + 18 місяців стажу після 01.01.1991 без пільгового обрахунку).

У такому разі, сума місяців страхового стажу (См) позивача для обрахунку коефіцієнту страхового стажу (Кс) складає 295 (134+160,5 = 294,5 округлено до 295) місяців. Коефіцієнт страхового стажу (Кс) - 0,33188 (0,331875 округлення до 5 знаків, відповідно до статті 25 Закону №1058-IV; 295*1,35/1200 = 0,331875).

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність ознак протиправності у діях відповідача, оскільки коефіцієнт страхового стажу при призначенні пенсії позивачу розрахований правильно.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу позивача, що здійснений нею розрахунок коефіцієнту страхового стажу є помилковим: наведений у позовній заяві містить періоди стажу в районах крайньої півночі, які не підлягають пільговому обрахунку та застосований неправильний пільговий коефіцієнт - 1.6 замість 1.5 (1 рік за 1 рік 6 місяців - 18 місяців або 1.5 років); наведений у апеляційній скарзі - неправильний пільговий коефіцієнт 1.6 замість 1.5.

Також колегія суддів уважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо не врахування під час призначення пенсії страхового стажу за період здійснення підприємницької діяльності з 03.05.2006 по 31.12.2017.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на протиправність дій відповідача щодо не застосування коефіцієнту 0,49950 станом на 15.11.2016, у який позивач включила періоди страхового стажу під час провадження підприємницької діяльності, які під час призначення пенсії, з огляду на звернення до ПФУ із відповідною заявою лише 15.02.2019, врахуванню не підлягали.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отже, розмір пенсії за віком визначається шляхом множення показника заробітної плати застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону №1058-IV, з якої обчислюється пенсія на показник коефіцієнту страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

З огляду на зазначене, помилковими є і розрахунки заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії (Зп) наведені позивачем, оскільки вони зроблені на підставі неправильного розрахунку коефіцієнту страхового стажу.

Поряд з цим, позивач також при розрахунку (Зп) помилково застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (Зс), узявши такий показник за 2014-2016 рік, замість відповідного показника за 2013-2015 (дата звернення із заявою про призначення пенсії - 15.11.2016).

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача сум недоплаченої пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, виплата пенсії за минулий час передбачена цією статтею здійснюється лише у випадку коли такі суми пенсії були нараховані особі, однак не виплачені з вини органу.

Водночас суми, як уважає позивач, недоплаченої пенсії, наведені нею у позовній заяві їй не нараховувалися, право на такі суми позивачем набуто не було.

У зв`язку з чим правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

В той же час, висновки позивача з цього приводу зроблені на підставі неправильного тлумачення норми статті 46 Закону №1058-IV.

Ураховуючи встановлені під час розгляду цієї справи обставини та наведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

При цьому, апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко