Справа № 420/4647/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4647/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 в якому позивач просить:

визнати протиправним (нечинним) та скасувати рішення Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області шістдесят першої сесії VII скликання №698-VІІ від 07.02.2020 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу гр. ... ОСОБА_1 », з моменту його прийняття;

зобов`язати Хлібодарську селищну раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 11.01.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області із прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України й видати, із прийняттям вмотивованого та обгрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб,передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивачем подано заяву на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0090 га.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

При цьому відповідно до положень ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Отже, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником (користувачем) самостійно.

Відповідачем заявлено у відповіді, що заявлена земельна ділянка згідно генерального плану селища передбачена для будівництва багатоповерхових житлових будинків з комплексом соціальних об`єктів. Таким чином, як об`єкти будівництво яких передбачене генеральним планом селища, так і заявлений Позивачем вид використання земельної ділянки (для будівництва індивідуальних гаражів) відносяться до однієї категорії земель - землі житлової та громадської забудови.

Будівництво індивідуальних гаражів є повністю допустимим та сумісним із перспективними планами забудови, передбаченими генеральним планом селища, іншого Відповідачем не заявлено та не обґрунтовано.

Отже, належних підстав відмови, які передбачені нормами ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідачем не зазначено й не доведено.

У зв`язку з чим, позивач не погоджуючись із зазначеним Рішенням, вважає його таким, що винесене з порушенням вимог ч.7 ст. 1 18 Земельного кодексу України, а отже, Хлібодарська селищна рада незаконно (протиправно) відмовила в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 02.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відзив у встановлений строк відповідачем не наданий

Ухвалою суду від 01.07.2020 року витребувано з Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області належно завірену копію Генерального плану смт.Хлібодарське Біляївського району Одеської області.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року зупинено провадження по справі до отримання відповіді від Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області.

23.07.2020р. витребувані докази надані до канцелярії суду (вхід.№28635/20).

Ухвалою суду від 24.09.2020р., занесеною до протоколу судового засідання, провадження по справі поновлено та витребувано додаткові докази. У зв`язку з цим оголошено перерву в судовому засіданні до 12.10.2020р.

12.10.2020 р. ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12.10.2020 року зупинено провадження по справі до 09.11.2020 року.

Ухвалою суду від 10.11.2020 року продовжено строк зупинення провадження у адміністративній справі № 420/4647/20 - до прийняття Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій рішення щодо послаблення «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, 09.02.2021р. провадження по справі поновлено.

09.02.2021 р. ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання замінено відповідача Хлібодарську селищну раду Біляївського району Одеської області на правонаступника Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області.

Розгляд справи відкладено для повідомлення відповідача заміненого про дату судового засідання на 18.02.2021 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11.10.2020 року ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0090 га, звернувся до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0090 га для будівництва індивідуального гаражу, на території Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в межах населеного пункту та за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка, у відповідності до генерального плану смт. Хлібодарське розташована на території Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області (район Біляївський КОАТУУ:, зона: 02, квартал: 001) адресою: АДРЕСА_1 , зокрема між наступними земельними ділянками:

1) кадастровий номер: :02:001:0416,

2) кадастровий номер :02:0001:0120

3) кадастровий номер: :02:001:0063,

4) кадастровий помер: :02:001:1054.

На виконання вимог чинного законодавства, до вказаної заяви, додано копію паспорта, копію картки фізичної особи платника податків.

Крім того, в заяві, ОСОБА_1 вказав, що раніше право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використав, так як на території України земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) безоплатно із земель державної або комунальної власності у приватну власність не отримував.

Рішенням від 07.02.2020 р. Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області шістдесят першої сесії VII скликання № 698-VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу гр. ... ОСОБА_1 » відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу в зв`язку з невідповідністю бажаного місця розташування з генеральним планом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

За змістом ч. 1 - 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У ст. 121 ЗК передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара (п. "д" ч. 1).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Слід акцентувати увагу на тому, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Зі змісту ч. 6 ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Як встановлено судом, Рішенням Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області від 07.02.2020 р. шістдесят першої сесії VII скликання № 698-VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу гр. ... ОСОБА_1 » відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу.

Підставою для відмови у рішенні лише зазначено про невідповідність бажаного місця розташування з Генеральним планом.

Отже, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач обмежився загальним формулюванням про невідповідність обраного позивачем місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану.

Водночас, рішення не містить належного обґрунтування а саме: в чому саме полягає невідповідність.

За переконанням суду, перевірка відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів та нормативно-правовим актам належить до повноважень відповідача.

У зв`язку з цим, Хлібодарська селищна рада наділена повноваженнями прийняти рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, якщо на підставі такої перевірки буде достовірно встановлена невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів та/або іншим нормативно-правовим актам, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що відповідачем проведена перевірка, відповідно до результатів якої встановлено невідповідність місця розташування генеральному плану смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області.

Застосовуючи принцип правової визначеності, як одну із визначальних вимог до рішень суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що рішення про відмову у наданні дозволу позивачеві має бути вмотивованим та містити обґрунтування відмови із наведенням конкретних, а не загальних підстав для цього.

Відповідно до вимог частини першої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону № 3038-VI, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Приписами частини десятої статті 17 Закону № 3038-VI визначено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Відповідно до вимог частини одинадцятої статті 17 Закону № 3038-VI, матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб - порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Приєднане до матеріалів справи разом із відзивом викопіювання з Генерального плану смт. Хлібодарське не приймається судом до уваги, оскільки з даних графічних матеріалів неможливо встановити невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки, а як вже було зазначено судом, відповідної перевірки чи то деталізованих пояснень з наданням відповідних доказів оскаржуване рішення та матеріали справи не містять.

Вимогами частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень - пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

В рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, Європейський суд вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За результатами аналізу змісту статей 118, 122 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій» вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті - можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

В силу положень частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В даній справі відповідач не навів конкретних підтверджених передбачених законом підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Посилання відповідача на виявлену невідповідність місця розташування зазначеного позивачем об`єкта генеральному плану жодним чином не підтверджується.

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, які наведені в оскарженому рішенні суд дійшов висновку, що дана відмова не є мотивованою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена у самому рішенні вказівкою на конкретні невідповідності закону або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Більш того, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а.

Зважаючи на таке, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних та деталізованих мотивів такої відмови у вказаному рішенні не наведено.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області шістдесят першої сесії VII скликання № 698-VІІ від 07.02.2020 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу гр. ... ОСОБА_1 » є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 11.01.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області із прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України й видати, із прийняттям вмотивованого та обгрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб,передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області.

У постанові від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18 Верховний Суд аналізував застосування пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У цій справі з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки рішення, що оскаржується, не містить інформації в якому аспекті бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану.

Дана обставина позбавляє суд можливості з`ясувати і ретельно перевірити наявність усіх обставин та умов, за яких суб`єкт владних повноважень-відповідач може прийняти те рішення, до якого суд його зобов`язує, оскільки встановити лише на підставі документу під назвою викопіювання з генерального плану смт. Хлібодарське, де власноручно фломастером обведено певну площу земельної ділянки і зроблено примітку, що ця земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови без зазначення координат місця розташування такої земельної ділянки, без відображення інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості та містить прив`язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту, тощо не вбачається за можливе.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 листопада 2019 року у справі № 812/1646/17, від 09 січня 2020 року у справі №812/1264/17.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року по справі №810/5072/18, при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за наслідками розгляду клопотання є дослідження судами відповідності зазначених в рішенні підстав для відмови дійсним обставинам справи.

Тобто, необхідність перевірки має суттєве значення для правильного вирішення спору, встановлення фактичних обставин справи та належної оцінки доказів.

Не встановивши цих обставин, суд не має підстав для реалізації повноважень, визначених пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Ефективність судового захисту не може досягатися шляхом спонукання суб`єктів владних повноважень до дій, які виходять за межі їх законних повноважень.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №520/8576/18, від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18, від 29.08.2019 у справі №540/2441/18.

Крім цього суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №826/5737/16, постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 11.06.2019 у справі № 826/841/17.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були повністю спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім цього, суд також зазначає, що Постановою Верховної ради України від 17.07.2020 р. № 807-1Х «Про утворення та ліквідацію районів», з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України вів 12.06.2020 р. № 720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», проведена процедура ліквідації та утворення районів Одеської області.

Розпорядженням KM України від 12.06.2020 р. № 720-р затверджено територіальні громади України, в тому числі Авангардівську територіальну громаду Овідіопольського району у складі територіальних громад смт. Авангард, с. Нова Долина, с. Прилиманське Овідіопольського району та смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області.

Постановою Центральної виборчої комісії України від 08.08.2020 р. № 160 «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року» на 25.10.2020 р. призначені відповідні вибори.

Згідно додатку № 14 до вказаної постанови (пункт 12) призначені відповідні вибори і в Авангардівській територіальній громаді.

На виконання постанови ЦВК України від 08.08.2020 р. №160, 25.10.2020 р. проведено вибори депутатів Авангардівської селищної ради та селищного голови.

На пленарному засіданні 1-ї сесії Авангардівської селищної ради V111 скликання, яке відбулось 06.11.2020 р., прийняті рішення №1- VIII «Про початок повноважень депутатів Авангардівської селищної ради VIII скликання Одеського району Одеської області» та № 2- VIII «Про початок повноважень Авангардівського селищного голови».

Таким чином, з 06.11.2020 р. припинені повноваження Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області як органу місцевою самоврядування (ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»), а відповідні повноваження здійснює Авангардівська селищна рада.

Саме тому, вимога про зобов`язання розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 повинна бути спрямована до правонаступника - Авангардівської селищної ради.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області шістдесят першої сесії VII скликання № 698-VІІ від 07.02.2020 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу гр. ... ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 11.01.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області із прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України й видати, із прийняттям вмотивованого та обгрунтованого рішення відповідно до закону в порядку і спосіб,передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0090 га, в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області, з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1

Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області - адреса: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул.. Добрянського, буд. 26, ІК 23211248, телефон: , електронна адреса:

ОСОБА_3 - адреса: АДРЕСА_3

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.