Справа № 334/78/21
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 11.02.2021
Справа № 334/78/21
Провадження № 2-а/334/38/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Баруліної Т.Є.

за участю секретаря Панасюри Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізької області, інспектора 1 батальйону 2 роти Бабічева Владислава Геннадійовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізької області, інспектора 1 батальйону 2 роти Бабічева Владислава Геннадійовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії БАА № 592212 від 03 січня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 03 січня 2021 року о 15. 40 год., керуючи транспортним засобом FORD fusion, д.н.з. НОМЕР_1 по трасі Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя він рухався у лівій смузі, оскільки права смуга була зайнята колоною транспортних засобів. Швидкість його автомобіля не перевищувала дозволеної, проте перестроюватися у праву смугу він не мав можливості, оскільки це призвело б до створювання аварійної ситуації на дорозі. Побачивши, що працівник УПП подав знак про зупинку транспорту, він зупинився. Підійшовши до водія, інспектор 1 батальону 2 роти Бабічев В.Г., в порушення усіх процесуальних дій, сказав позивачу, що він перевищив швидкість руху та повинен сплатити штраф. Не погоджуючись з таким висновком інспектора, позивач попрохав надати йому докази перевищення швидкості, на що отримав відповідь, що постанова про адміністративне правопорушення буде виписана в будь якому випадку, у разі якщо не сплатити штраф на місці. Після чого, інспектор пішов до поліцейського майданчику та виніс постанову за порушення п.11.2 та 11.5 ПДР України.

З постановою позивач не згоден та вважає її такою, що підлягає скасуванню, оскільки ПДР України він не порушував, швидкість не перевищував, а рухався у лівій смузі, оскільки забороняючих знаків дорожнього руху не було, права смуга була зайнята потоком автотранспорту.

Крім того, позивач зауважує, що відповідачем не правомірно застосована ст. 122 ч.2, а саме: порушення правил проїзду перехресть - на даній ділянці дороги перехрестя відсутні; порушення зупинок транспортних засобів загального користування - зупинку не здійснював; проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника - світлофори відсутні - порушення правил обгону - відповідно до п.1.10 ПДР - обгін це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.
Також, у позовній заяві позивач зазначає, що інспектором порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема, порушено його конституційне право на правову допомогу, складено постанову за формою, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов та докази.

Відповідачем відзиву на пред`явлений позов не надано, а тому згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається, у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, беручи до уваги пояснення позивача, викладені в адміністративному позові , керуючись законом, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2021 року поліцейським УПП в Запорізької області інспектором 1 батальйону 2 роти лейтенантом Бабічевим Владиславом Геннадійовичем винесено відносно ОСОБА_1 , постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА № 592212, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом FORD fusion, д.н.з. НОМЕР_1 по трасі Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя рухався у лівій смузі при вільній правій смузі, чим порушив п.11.2 та 11.5 ПДР України.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме, чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що унормовані в Постанові Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», яку затверджено постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до п.11.5. ПДР - «На дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки)».
В даному пункті сказано лише про розташування транспортних засобів, і жодного посилання щодо заборони руху по крайній лівій смузі. Таким чином, порушити пункт 11.5 ПДР неможливо, оскільки в ньому відсутня пряма заборона на вчинення будь яких дій.
Стаття ст.122 КУпАП містить виключний перелік адміністративних правопорушень, за які передбачено відповідальність, а саме: «порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону, користування під час руху засобами зв`язку, не обладнаними пристроями, що дозволяє вести перемови без допомоги рук».
З постанові серії БАА №592212 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано: «керуючи автомобілем на дорозі, яка має дві полоси руху в одному напрямку рухався в лівій при вільній правій». Отже, відповідачем не правомірно застосована ст. 122 ч.2, а саме: порушення правил проїзду перехресть - на даній ділянці дороги перехрестя відсутні; порушення зупинок транспортних засобів загального користування - зупинку не здійснював; проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника - світлофори відсутні - порушення правил обгону - відповідно до п.1.10 ПДР - обгін це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.
Таким чином, відповідно до зафіксованого в постанові серії БАА №592212 порушення, а саме їзда смугою при вільній правій, ст.122 ч.2 не може бути застосована, оскільки факту обгону не буде. Також сам обгін або випередження на даній ділянці руху не заборонено.
Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складена відповідачем не в автоматичному режимі.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За приписами ст.ст. 258, 283 КУпАП у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Дане правило міститься в п. 1 розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), зокрема справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас ч. 5 ст. 258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).

При цьому, у розділі 9 оскаржуваної постанови «До постанови додається» відповідачем не зазначено ніяких даних, що вказує на відсутність жодних доказів, на підставі яких посадовою особою винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права чи свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Судом встановлено, що під час складання поліцейським постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не були досліджені докази, чим грубо порушено ст.ст. 278, 279 КУпАП.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення у сфері забезпечення правил дорожнього руху відповідачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема відео-доказу, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження наявності в діях позивача порушення Правил дорожнього руху і відповідно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази в розрізі пред`явлених позовних вимог в розрізі даного спору, оскільки, з наданих стороною відповідача доказів не убачається, що мало місце порушення позивачем п. 11.2 та 11.5 ПДР України, суд приходить до висновку, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП в діях позивача у даному випадку - відсутня, а тому і склад відповідного адміністративного правопорушення в діях позивача теж відсутній, у зв`язку з чим суд приходить висновку про необхідність скасування постанови від 03 січня 2021 серії БАА № 592212 та закриття справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 251, 276, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Правилами дорожнього руху України, ст. ст. 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241, 242, 243, 244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізької області, інспектора 1 батальйону 2роти Бабічева Владислава Геннадійовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 592212 від 03 січня 2021 р., прийняту інспектором 1 батальйону 2 роти Бабічевим Владиславом Геннадійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Баруліна Т. Є.