Справа № 400/2152/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2152/20
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі ДСА) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у відмові провести перерахунок суддівської винагороди; зобов`язання здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди та всіх її складових (посадового окладу, доплати до посадового окладу за вислугу років та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу) за вирахуванням вже отриманих сум суддівської винагороди за минулі періоди у таких розмірах:

- з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, виходячи з розміру окладу 15 мінімальних заробітних плат, який встановлений на 01 січня 2017 року та складає 24000 грн. (двадцять чотири тисячі), із доплатою за вислугу років в розмірі 30% від окладу - 7200 грн, а з 13 квітня 2017 року- 40% від окладу- 9600 грн, регіональний коефіцієнт - 1,1 - 2400 грн (починаючи з 03 листопада 2017 року), допомога на оздоровлення -24000 (одноразово), індекс інфляції у 2017 році 13,7%;

- з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру окладу 20 мінімальних заробітних плат, який встановлений на 01 січня 2018 року та складає 35240 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок гривень), із доплатою за вислугу років в розмірі 40% від окладу - 14096 грн; регіональний коефіцієнт - 1,1 - 3524 грн, допомога на оздоровлення -35240 (одноразово), індекс інфляції у 2018 році 9,8% ;

- з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи з розміру окладу 25 мінімальних заробітних плат, який встановлений на 01 січня 2019 року та складає 48025 грн. (сорок вісім тисяч двадцять п`ять гривень), із доплатою за вислугу років в розмірі 40% від окладу - 19210 грн; регіональний коефіцієнт - 1,1 - 4802,50 грн, допомога на оздоровлення - 48025 (одноразово), доплата за зайняття адміністративної посади - 10% до окладу (починаючи з 25 травня 2019 року ), індекс інфляції у 2019 році 4,1 % ;

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 15 лютого 2010 року №162/2010 позивача було призначено на посаду судді Корабельного районного суду м.Миколаєва строком на 5 років.

Указом Президента України від 02 листопада 2017 року № 348/2017 призначено на посаду судді Корабельного районного суду м.Миколаєва безстроково.

Позивач є суддею Корабельного районного суду м.Миколаєва, який станом на час звернення до суду не пройшов кваліфікаційного оцінювання.

22 квітня 2020 року позивач звернувся до ДСА із заявами про проведення перерахунку судівської винагороди за період 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та її виплати, виходячи з розмірів передбачених п.24 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VII, про що отримав відмову, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Приймаючи спірну постанову суд вважав, що пунктом 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, тому ДСА обґрунтовано нарахувало позивачу суддівську винагороду за 2017 - 2019 роки виходячи з положень, зокрема, зазначеного закону.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VІ (далі Закон № 2453-VІ) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Також, положеннями ч.2 та 3 ст.135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Водночас, згідно з п.22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.

Пункт 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачає, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.

Згідно з п.24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить:

1) з 01 січня 2017: для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;

2) з 01 січня 2018: для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) з 01 січня 2019: для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;

4) з 01 січня 2020: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З аналізу наведених норм вбачається, що такими нормами запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру суддівської винагороди, який залежить від проходження чи непроходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу.

Так, ОСОБА_1 в позові (а.с.3) зазначено, що станом на час подання позову кваліфікаційного оцінювання щодо нього завершене ще не було.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у спірний період та на час звернення позивача до ДСА із заявою про проведення перерахунку суддівської винагороди та відмови відповідача у вказаному перерахунку положення пунктів 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були чинними, ці положення були обов`язковими до застосування ДСА, що і було дотримано відповідачем.

Наведені висновки по суті узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові (зокрема, в п.57) від 13 травня 2020 року за результатом розгляду зразкової справи № 0640/3835/18.

Окремо колегія суддів зазначає, що підпунктом 16 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" №193-IX, який набрав чинності з 01 січня 2020 року, пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» із Закону № 1402-VIII були виключені.

Також, 18 лютого 2020 року Конституційний Суд України рішенням №2-р/2020 визнав неконституційними положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

У пункті 3 резолютивної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення Закону №1402-VIII зі змінами, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Колегія суддів зазначає, що хоча позивач звернувся з даним позовом в червні 2020 року, однак, спірні правовідносини ним визначені саме щодо періоду 2017-2019 років, а тому винесення рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року та прийняття Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" №193-IX в даних спірних правовідносинах не мають правового значення, оскільки їх дія не розповсюджується на період до їх прийняття.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.