Справа № 161/16911/20
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/1/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Денисюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинcької області та Казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11 червня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 2а-3940/10 з стягувача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як правонаступника. Обґрунтовуючи ухвалу суд зазначив, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 року постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2010 року у справі №2а-3940/10 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про право на спадщину, видане 08.01.2020р. р. №26)) звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року №3692/11/9104 про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області нараховувати і виплачувати в користь ОСОБА_2 згідно ст.ст.54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 14 квітня 2010 року, з врахуванням виплачених сум. До заяви були долучені документи передбачені п. 4 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 (далі Порядок або Порядок №440). Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом від 02.10.2020 №3619/4735/0/02.2-33 за підписом заступника начальника управління Пироженко Л.І. вказало, що подані документи не відповідають п. 4 Порядку, у зв`язку з чим відповідно до абзацу 4 п. 7 Порядку вони повернуті заявнику.

Серед недоліків виявлених Управлінням зазначено, що у постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області №2а-3940/10 від 11.11.2010 відсутня відмітка про те, що рішення змінено/скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 від 02.02.2012; в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області про заміну сторони від 11.06.2020 по справі №2а-3940/10 нічого не зазначено щодо вищевказаної постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 (замінено сторону провадження в постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області №2а-3940/10 від 11.11.2010).

Вважає дії заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Львів Пироженко Людмили Ігорівни такими, що грубо порушують вимоги Порядку №440, її законні права та інтереси. Вважає, що повернення її документів з підстав, що в ухвалі про заміну сторони виконавчого провадження нічого не зазначено стосовно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду є незаконним.

З врахуванням викладеного, просить визнати протиправними дії заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Львів Пироженко Людмили Ігорівни щодо повернення ОСОБА_1 документів поданих із заявою від 25 вересня 2020 року про прийняття постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 від 02.02.2012 для внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Львів прийняти до виконання постанову Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 від 02.02.2012 і внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою судді від 16 листопада 2020 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинcької області та Казначейську службу України.

Від представника відповідача Дуди Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, заперечуючи позов, зазначає, що позовні вимоги є безпідставними оскільки, відповідно до абзацу 11 пункту 7 Порядку відповідальна особа повертає документи, надані заявником, у разі коли до заяви не додані документи (документ), зазначені в пункті 4 Порядку або такі документи не відповідають вимогам законодавства. В резолютивній частині ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2020 вказано замінити стягувача за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 2а-3940/10, без зазначення чи даний виконавчий лист видавався на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2010 чи видавався на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду № 3692/11/9104 від 02.02.2012, що унеможливлює внести дані про дане рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Крім того, при перевірці вищевказаної ухвали виявлено описку в описовій частині рішення, а саме в п`ятому абзаці зазначено «замінити стягувача по справі № 2а-3930», що не відповідає номеру справи рішення суду. На підставі наведеного просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нестерука Р.В. надійшла заява про слухання справи за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи надавали пояснення та просили в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб - Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинcької області та Казначейської служби України в судове засідання не з`явились, в ході розгляду справи при вирішенні питання щодо задоволення позову покладали на розсуд суду.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 частково задоволена апеляційна скарга управління ПФУ в м. Луцьку постанова Луцького міськрайонного суду від 11.11.2010 скасована та прийнята нова постанова, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області нараховувати і виплачувати в користь ОСОБА_2 згідно ст.ст.54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 14 квітня 2010 року, з врахуванням виплачених сум. Постанова набрала законної сили 02.02.2012 року (а.с. 15-16).

Ухвалою від 11 червня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 2а-3940/10 з стягувача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як правонаступника. Ухвала набрала законної сили 07 серпня 2020 року.

Як слідує з матеріалів справи, 25.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про прийняття постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 3692/11/9104 від 02.02.2012 та ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області про заміну сторони від 11.06.2020, для внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Як вбачається з матеріалів справи, листом заступника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пироженко Л.І. повернуто пакет документів у зв`язку із тим, що встановлено наступні недоліки:

- у постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2а-3940/10 від 11.11.2010 відсутня відмітка про те, що рішення змінено/скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду № 3692/11/9104 від 02.02.2012;

- в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області про заміну сторони від 11.06.2020 по справі № 2а-3940/10 нічого не зазначено щодо вищевказаної постанови Львівського апеляційного адміністративного суду № 3692/11/9104 (замінено сторону провадження тільки в постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2а-3940/10 від 11.11.2010) .

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, прецедентною практикою цього суду, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про виконавче провадження», Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням адміністративного судочинства, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Як указав у п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 Конституційний Суд України: «Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. З метою реалізації п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінетом Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, тому подальше виконання рішення суду підлягає виконанню з урахуванням даної постанови.

Відповідно до зазначеного Порядку виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013 року, подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Відповідно до п. 3 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 (далі - Порядок), заявник подає до органу державної виконавчої служби наступні документи: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію).

копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);

копію паспорта громадянина України;

документи, що підтверджують повноваження представника, оформлені відповідно до вимог законодавства (у разі залучення).

Для отримання повідомлень, передбачених пунктами 9 і 17 цього Порядку, у заяві може зазначатися адреса електронної пошти.

У разі подання органу державної виконавчої служби виконавчого документа заявник додає до нього копію судового рішення (за наявності).

У разі зміни способу і порядку виконання рішення, зміни стягувача за судовим рішенням на його спадкоємця (правонаступника) до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду.

У разі зміни даних (у тому числі зміни реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через підприємства поштового зв`язку) або внесення змін до документів, що подані згідно з цим пунктом, заявник повідомляє про це органу державної виконавчої служби.

Копія рішення суду вважається належним чином оформленою, якщо вона видана в порядку встановленому Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що затверджена наказом Державної судової адміністрації 20.08.2019 № 814.

Згідно п.11 розділу ХІ Інструкція з діловодства, до копії судового рішення, в яке внесено зміни, також додається копія судового рішення, яким судове рішення змінено.

Отже, Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України не визначає та не встановлює вимог щодо відміток які проставляються на рішеннях судів першої інстанції у разі їх скасування чи зміни апеляційним судом.

Також, відповідно до Порядку визначені наступні підстави для повернення заяви про виконання рішення суду:

?рішення не підлягає обліку відповідно до цього Порядку;

?рішення подано не за місцезнаходженням боржника;

?заявником не подано заяву про виконання рішення або заява не відповідає вимогам, встановленим пунктом 4 Порядку №440 ;

?заява подана особою, яка не є заявником та повноваження якої не підтверджені в установленому порядку;

?оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду оформлений неналежним чином;

?відповідальною особою вже внесено до Реєстру дані про рішення чи виконавчий документ, подані заявником із заявою про виконання рішення;

?до заяви не додані документи (документ), зазначені в пункті 4 цього Порядку, або такі документи не відповідають вимогам законодавства;

?виконавчий документ перебуває на виконанні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, за бюджетною програмою щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Отже, вказані у листі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області №3619/4735/0/02.2-33 від 02.10.2020 недоліки є надуманими і стосуються виключно переоцінки змісту судових документів.

Стаття 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Порядок № 440 встановлює процедуру погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання якої гарантується державою.

Таким чином, системний аналіз положень Закону та Порядку № 440 дає підстави для висновку, що дії заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Львів Пироженко Людмили Ігорівни щодо повернення документів ОСОБА_1 є протиправними.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №320/3053/19 звернув увагу, що положення частини третьої статті 77 КАС України надають суду право пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи. Суд не повинен позбавляти особу права доступу до суду у зв`язку з відсутністю у неї певних документів, які можуть слугувати доказами у справі. Тим більше, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів»встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

У статтях1та17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»визначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», Серії A №333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, щостаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - «Конвенція») містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви №38366/97, №38688/97, №40777/98, №40843/98, №41015/98, №41400/98, №41446/98, №41484/98, №41487/98, №41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pйrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява №3256-57) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись статтями 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 20, 160, 161, 287 КАС України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою КМУ від 03.09.2014 №440, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії заступника начальника Управління - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пироженко Людмили Ігорівни щодо повернення ОСОБА_1 документів поданих із заявою від 25 вересня 2020 року про прийняття постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 від 02.02.2012 для внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м. Львів) прийняти до виконання постанову Львівського апеляційного адміністративного суду №3692/11/9104 від 02.02.2012 року для подальшого внесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк