Справа № 140/1062/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

22 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/1062/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Любешівської селищної ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Любешівської селищної ради Волинської області № 2-18/55 від 25.10.2018, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га за межами населеного пункту села Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства.

18.02.2021 позивач подав заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Любешівській селищній раді Волинської області прийняття будь-яких інших рішень, стосовно вищевказаної земельної ділянки, крім тих, що не суперечать його клопотанню до набрання законної сили судовими рішенням у даній справі.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач зазначає, що рішення Любешівської селищної ради Волинської області в подальшому можуть спричинити негативні наслідки та вплинути на хід розгляду справи і ускладнити або ж унеможливити в перспективі отримання позивачем земельної ділянки у власність. Крім того, вказує на очевидні ознаки неправомірності оскаржуваного рішення. Просить заяву задовольнити.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Волинського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 №01-83/12/21, в зв`язку з перебуванням судді Волдінера Ф.А. у відпустці з 15.02.2021 по 26.02.2021, призначено автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову в справі №140/1062/21 з метою розгляду заяви у встановлені Кодексом адміністративного судочинства України строки, за результатами якого, згідно із протоколом, визначено суддю ОСОБА_2 для розгляду вказаної заяви.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як визначено частиною першою статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову; очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, якими порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду. Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

З наведеного слідує, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Обов`язок доведення підстав для вжиття заходів забезпечення позову покладається на заявника (пункт 3 частини першої статті 152 КАС України). Суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19.

Судом встановлено, що 07.12.2020 позивач звернувся до Любешівської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га за межами населеного пункту села Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до рішення Любешівської селищної ради Волинської області № 2-18/55 від 25.10.2018, яке є предметом позову у даній справі, призупинено прийняття рішень щодо відведення нових земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності та погодження надання дозволів із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у власність у колишніх межах Любешівської селищної, Любешівсько-Волянської, Великокурінської, Зарудчівської сільських рад з земель комунальної і державної власності.

Суд враховує співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову і вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки посилаючись на наявність у нього правомірного очікування щодо земельної ділянки, яка на момент звернення до суду не перебувала у його користуванні (розпорядженні, власності), позивач, фактично, просить заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії (приймати рішення) відносно зазначеної земельної ділянки, власником якої є Любешівська селищна рада.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача, що будь-які рішення Любешівської селищної ради стосовно бажаної до відведення земельної ділянки можуть в подальшому спричинити певні наслідки та вплинути на хід розгляду справи і ускладнити або ж унеможливити отримання позивачем земельної ділянки у власність, оскільки такі твердження, фактично є лише припущеннями, а не конкретними фактами, на основі яких суд може аналізувати ситуацію. Припущення, на думку суду, не можуть вказувати на очевидність неправомірності прийнятого рішення.

Крім цього, на даному етапі судом не встановлено ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення відповідача. Водночас, вказана обставина підлягає встановленню під час судового розгляду справи по суті.

Отже, виходячи із змісту поданого клопотання та доводів, наведених заявником у його обґрунтування, суд приходить до висновку що заявником не наведено обставин, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому суд зазначає, що правовий інститут забезпечення позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Отже, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк