Справа № 1.380.2019.005400
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005400 пров. № А/857/12496/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

представник позивача: Костик Г.С.

представник відповідача: Райхель Р.П., Бахурська О.Я.

представник третьої особи ОСОБА_1 : Карпінець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.005400 за адміністративним позовом Дрогобицької міської ради Львівської області до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинно здійсненого будівництва,

суддя в 1-й інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення 14 год. 52 хв.

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 25.09.2020,-

В С Т А Н О В И В :

Дрогобицька місьька рада звернулась з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про знесення самочинно здійсненого будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану.

В позовній заяві зазначається, що відповідачем проводиться самочинне будівництво господарської споруди по АДРЕСА_1 , документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою у ОСОБА_2 відсутні, а рішення про надання земельної ділянки у власність або користування відповідачу Дрогобицькою міською радою не приймалося.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 позовні вимоги задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 знести самочинно здійснене будівництво господарської споруди на АДРЕСА_1 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказано, що Дрогобицькою міською радою пропущено встановлений ч.2 ст.122 України тримісячний строк звернення до суду, який, на думку апелянта, розпочався з моменту невиконання Приписів №3/28/1, від 03.10.2017, №3/28/2 від 03.10.2017.

Апелянт зазначає, що виконання на земельній ділянці (кадастровий номер №46106:000000:002:0072) будівництва господарської споруди на місці дерев`яного сараю, без повідомлення про початок будівельних робіт, документу про право на виконання таких робіт залежало від оформлення права землекористування земельною ділянкою, вирішення якого тривалий час затримувалось в силу бездіяльності Дрогобицької міської ради, а тому унеможливило вирішення оформлення дозволу на початок будівельних робіт. Разом з тим, на думку апелянта, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 у справі №1340/5602/18 дозволяло встановити обставини землекористування та відсутність перешкод щодо отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №1561 від 02 жовтня 1953 року за землекористувачами будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час: АДРЕСА_1 ) було зареєстровано земельну ділянку площею 910 кв.м. та залишено у тимчасове користування лишки площею 534 кв.м. Вказане підтверджується Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 року у справі №2-11/11, в якій приймала участь Дрогобицька міська рада та треті особи. Вказані обставини сторонами у даній справі не заперечувались.

Згаданим Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 року у справі №2-11/11 співвласникам будинковолодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої сторони виділено окремі приміщення будинковолодіння у власність, а також встановлено порядок користування земельними ділянками. Зокрема, ОСОБА_5 виділено у власність приміщення, позначені на планах контурними лініями зеленого кольору, додатки №4, №7 під літ. 1-5 жила кімната, літ.1-4 коридор, літ.1-3 ванна, горищний простір по лінії виділу частини будинку над приміщеннями, які виділяються в житловому будинку літ.А-1, сарай літ.Б, вбиральню літ. В., також в користування ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 393,5 кв.м. та земельну ділянку площею 253 кв.м., всього загальною площею 646,5 кв.м. Дане рішення переглядалась апеляційною та касаційною інстанціями і набрало законної сили 13.05.2013 року.

На підставі договору дарування від 04.11.2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 427/1000 ідеальних часток житлового будинку, який складається з двох житлових кімнат, однієї кухні та підвалу, житловою площею 37,8 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м. До будинку відносяться сарай, вбиральня, огорожа, замощення. Вказане майно знаходиться по АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,0976 гектара, кадастровий номер якої :01:002:0072, призначеній для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно вказаного договору відповідно до довідки №2728 від 17.10.2011 року, виданої управлінням Держкомзему у м. Дрогобич Львівської області, житловий будинок розміщений на земельній ділянці призначеній для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,0976 гектара, кадастровий номер якої - :01:002:0072. Земельна ділянка не є власністю відчужувача, а знаходиться у його користуванні та після укладення цього договору, відповідно до ст.120 ЗК України переходить у користування набувача в тому ж обсязі та на таких самих умовах, на яких вона належала попередньому володільцю. Таким чином Дрогобицький міськрайонний суд провів поділ в натурі нерухомого майна та визначив порядок користування земельною ділянкою на якій знаходилось таке нерухоме майно. Кожен з співвласників отримав в особисту приватну власність частину майна, яке колись було будинковолодінням (садибою) за вказаною адресою.

У період з 20.09.2017 по 03.10.2017 головним спеціалістом, реєстратором та виконувачем обов`язків начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради проведено позапланову перевірку дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єктів: будівництво гаражу на АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт №3/28, в якому встановлено наступні порушення: по АДРЕСА_1 на земельній ділянці (кадастровий №46106:000000:01:002:0072), яка належить Дрогобицькій міській раді, згідно інформації про право власності на речові права з публічної кадастрової карти України, в присутності ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ), яка діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої Манзілевською Т.С., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської обл. (реєстраційний № 168 від 13.03.2017р. НВО 766772) встановлено, що ОСОБА_2 здійснює будівництво господарської споруди на місці дерев`яного сараю, який належить йому згідно договору дарування від 04.11.2011р. зареєстрованого в реєстрі за №1868. В ході перевірки з`ясовано, що стосовно даного об`єкту будівництва була проведена перевірка інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в результаті якої було зафіксовано демонтаж сараю та самочинне влаштування фундаменту про що складено акт від 16.05.2013 № 3/25, протокол про адміністративне правопорушення від 16.05.2013 №3/4 та видано припис від 16.05.2013 №3/4 про зупинення виконання будівельних робіт до отримання права на виконання будівельних робіт, а також винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 21.05.2013 №3/173-ф. На момент перевірки зафіксовано факт проведення будівельних робіт, а саме: вимурувано один поверх господарської споруди, влаштовано віконні та дверні прорізи. Інформація про початок виконання будівельних робіт у відділі державного архітектурно-будівельного контролю відсутня, документу про підтвердження права власності на земельну ділянку замовником будівництва не надано.

Відновлення будівельних робіт без належно зареєстрованого повідомлення про початок даних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю є порушенням. абз.4 п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 №533 «Про затвердження порядку архітектурно-будівельного контролю» п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт».

03.10.2017 відділом державного архітектурно- будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради було видано припис №3/28/1 з вимогою зупинити виконання будівельних робіт з будівництва господарської споруди до отримання права на виконання таких робіт та припис №3/28/2 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03.10.2017 року з вимогою отримати право на будівельні роботи.

За фактом перевірки виконання приписів 17.10.2017 р. було складено акт №3/34, яким встановлено, що вимоги припису від 03.10.2017 р. №3/28/1 виконано, будівельні роботи не проводились.

Відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради повторно проведено позапланову перевірку дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єктів: будівництво гаражу по АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено акт №3/48, яким встановлено, що вимоги припису від 03.10.2017 року № 3/28/2 не виконано, замовником не подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою.. Також, встановлено, що ОСОБА_2 продовжив виконання будівельних робіт, чим порушив вимоги припису про зупинення виконання будівельних робіт від 03.10.2017 № 3/28/1, а саме на момент перевірки домуровано горище та накрито металопрофілем.

22.12.2017 відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради прийнято постанову №3/48-п на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №3/48 від 19.12.2017, матеріалів фотофіксації та акту перевірки №3/48 від 19/12/2017 про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Об`єкти будівництва є самочинними у випадках наявності однієї із вказаних умов:

-збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

-збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи;

-збудовані або будуються без належно затвердженого проекту;

-збудовані або будуються з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому, випадки, у яких можливе постановлення судом рішення про знесення самочинного будівництва, визначені частинами 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України та статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Під час здійснення будівництва господарської споруди за вказаною адресою у ОСОБА_2 були відсутні будь-які дозвільні документи, так як і відсутнє право власності на земельну ділянку. При цьому, факт самочинного будівництва не заперечувався відповідачем.

Відповідач не оскаржував приписи, складені органом державного архітектурно-будівельного контролю, встановлені порушення визнав, сплатив штраф за вчинення адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до приписів частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який також спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтями 26, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації та отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими Законами.

Відповідно до приписів Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про основи містобудування» Дрогобицька міська рада, як представницький орган відповідної територіальної громади наділений повноваженнями по здійсненню державного регулювання у сфері містобудування, яке, окрім іншого включає до свого складу контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудування, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови населених пунктів, вихідних даних, затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів, раціональним використанням територіальних і матеріальних ресурсів при проектуванні та будівництві. Дрогобицька міська рада, як орган місцевого самоврядування, наділена повноваженнями на звернення до суду у випадках виявлення фактів самочинного будівництва з позовом до особи, яка здійснює таке будівництво.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідну територіальну громаду та виступають від її імені та в її інтересах.

В силу положень статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Матеріалами справи встановлено, що по вулиці Л.Українки,82 у місті Дрогобичі Львівської області на земельній ділянці (кадастровий №46106:000000:01:002:0072), яка належить Дрогобицькій міській раді, згідно інформації про право власності на речові права з публічної кадастрової карти України відповідачем здійснено будівництво господарської споруди на місці дерев`яного сараю, який належить йому згідно договору дарування від 04.11.2011 зареєстрованого в реєстрі за №1868. Замовником будівництво здійснено без повідомлення про початок будівельних робіт, документу про право на виконання таких робіт (акт №3/28 від 03.10.2017 року).

Дрогобицькою міською радою, як власником земельної ділянки на якій відповідачем здійснено будівництво господарської споруди жодних рішень щодо надання у власність вказаної земельної ділянки, або у користування відповідачу не приймалось.

Так, відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Згідно з частинами 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, за змістом вказаних норм постановлення судом рішення про знесення самочинного будівництва може мати місце у разі:

-якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб;

-істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб;

-істотного порушення будівельних норм і правил.

Відповідачем здійснено будівництво без направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що не була відведена забудовнику, що вже саме по собі є порушенням будівельних та архітектурних норм.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельної ділянки на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Для вирішення питання про визнання права власності на самочинне будівництво відповідачем мають бути здійсненні визначені законом дії, у тому числі щодо відведення земельної ділянки та введення в експлуатацію об`єкта будівництва, що не є предметом розгляду у даній адміністративній справі.

Відповідно до змісту статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього і воно за рішенням суду підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.01.2020 у справі №822/2149/18 зробив такі висновки:

«Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України)».

На думку колегії суддів, здійсненням самочинного будівництва, відповідач позбавив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 співвласників житлового та нежитлового приміщення, які є особами, що потребують додаткових соціальних гарантій, права на справедливий розподіл земельної ділянки, на якій знаходиться майно, визначене рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2011 у справі № 2-11/11.

Для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідно встановити наявність умов, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від її проведення. Можливість знесення самочинного будівництва закон пов`язує саме з цими обставинами.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі № 464/3864/15-а, від 15.11.2019 у справі №462/5892/15-а, від 20.11.2019 у справі 450/3297/14-а .

Щодо твердження апелянта про порушення Дрогобицькою міською радою строку звернення до суду, вказана обставина досліджена судом першої інстанції у судовому засіданні 03.03.2020 у якому протокольною ухвалою відмовлено відповідачу у залишенні позову без розгляду, поновлено позивачу строк звернення до суду. Питання щодо строку звернення до суду також було досліджено судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.005400 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року