Справа № 806/20/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 806/20/18

провадження № К/9901/41/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання допущення дискримінації, стягнення упущеної вигоди 17736,40 та моральної шкоди 60000,00 грн, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду у складі судді Романченка Є.Ю. від 15 червня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В., Шидловського В.Б. від 29 листопада 2018 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання допущення дискримінації, стягнення упущеної вигоди 17 736,40 та моральної шкоди 60 000, 00 грн, у якому просила:

- визнати, що при вирішенні питання щодо визнання права на перерахунок пенсії державного службовця у зв`язку з підвищенням суддівської винагороди з 1 травня 2016 року у відповідності до вимог статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в період з 8 червня 2016 року по березень 2017 року допустило дискримінацію по відношенню до неї;

- стягнути з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на її користь 17736,40 грн на відшкодування збитків у формі упущеної вигоди за період з 8 червня 2016 року по 26 грудня 2017 року та 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що як Законом України «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні», так і практикою ЄСПЛ у становлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

5. Позивачкою необґрунтовано факту наявності щодо неї дискримінації, а саме щодо наявності в неї певної ознаки, у тому значенні, яке використовується у Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Тобто, має місце припущення позивачки про обмеження її прав, яке не можна пов`язуватись з дискримінацією, а отже, посилання на положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не можна визнати обґрунтованими.

6. Суди дійшли висновку, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області внаслідок прийняття Богунським районним судом м. Житомира постанов про часткове задоволення позовів у подібних справах на користь різних позивачів, а саме 20 липня 2016 року на користь ОСОБА_1 (справа № 295/9190/16-а) та 15 листопада 2016 року на користь ОСОБА_2 (справа № 295/13162/16-а), діяло в один спосіб, передбачений процесуальним законодавством, і подало апеляційні скарги на судові рішення до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

7. Здійсненні відповідачем дії, на виконання судового рішення у справі № 295/13162/16, яке набрало законної сили, та сплата відповідачем під час подання до суду апеляційної інстанції судового збору у справі № 295/9190/16-а є правомірними, ґрунтуються на положеннях законодавства України, а тому не є спрямованими на дискримінацію особи за ознаками самоідентифікації та індивідуальності (правовою активність позивача), переслідують легітимні та конкретно визначені цілі.

8. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у формі упущеної вигоди за період з 8 червня 2016 року по 26 грудня 2017 року та 60000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суди виходили із того, що доводи позивача щодо стягнення цих сум є необґрунтованними та безпідставними.

Зважаючи на висновок суду про відсутність допущеної Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області дискримінації по відношенню до ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що решта позовних вимог, які є похідними від вищевикладеної вимоги, про стягнення на її користь збитків завданих дискримінацією у формі упущеної вигоди в розмірі 17 736,40 грн та моральної шкоди у сумі 60 000,00 грн також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 з 19 березня 2010 року перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 86% від заробітку.

11. 25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок її пенсії на підставі статті 37-1 Закону України «Про державну службу» та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, установленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», подавши довідку про заробітну плату встановленого зразка від 17 травня 2016 року № 3-307/500/16, видану Апеляційним судом Житомирської області.

12. Листом від 31 травня 2016 року № 120/К-8 відповідачем відмовлено позивачці у перерахунку пенсії.

13. Не погодившись із такими діями відповідача, позивачка звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з відповідним позовом.

14. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у справі № 295/9190/16-а визнано протиправною відмову Житомирського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області у перерахунку її пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням складових заробітної плати згідно довідки Апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року № 3-307/500/16, у розмірі 86% суми заробітної плати без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, починаючи з 8 червня 2016 року.

15. Не погоджуючись з ухваленою постановою, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати постанову суду першої інстанції.

16. 20 грудня 2016 року Житомирський апеляційний адміністративний суд, розглянувши апеляційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у справі № 295/9190/16-а, ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу задовольнив, постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року скасував, ухвалив нову постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

17. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року у справі № 295/13162/16-а зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію державного службовця, призначену на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу», в розмірі 90 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді, з урахуванням складових заробітної плати згідно довідки Апеляційного суду Житомирської області № 3-311/526/16 від 26 травня 2016 року без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, починаючи з 1 липня 2016 року.

18. Не погоджуючись з ухваленою постановою, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати постанову суду першої інстанції.

19. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року у справі № 295/13162/16-а в задоволенні клопотання Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишено без руху.

20. Оскільки станом на 26 грудня 2016 року Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не виконані вимоги ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху (не подано документ, що підтверджує сплату судового збору), Житомирським апеляційним адміністративним судом у справі № 295/13162/16-а постановлено ухвалу, якою відмовлено Житомирському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року у вказаній справі особі, яка її подала.

21. Позивачка вважає, що оскарживши постанову Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/9190/16-а та сплативши судовий збір за подачу апеляційної скарги, відповідач вчинив дискримінацію по відношенню до неї, так як під час подачі апеляційної скарги на постанову Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/13162/16-а за позовом ОСОБА_2 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, судовий збір сплачено не було, а постанова суду першої інстанції набрала чинності.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

22. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції досить широко процитував в оскаржуваній постанові положення низки нормативно-правових актів та судових рішень, однак ухилився від правового аналізу всієї сукупності фактичних обставин справи та доказів, що їх підтверджують, на предмет їх відповідності зазначеним правовим положенням та висновкам судової практики, обмежившись лише констатацією факту.

23. Безпідставним і таким, що суперечить вимогам закону та дійсним обставинам справи, слід вважати і висновок суду першої та апеляційної інстанцій з приводу того, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області внаслідок задоволення позовів у подібних справах на користь різних позивачів, а саме 20 липня 2016 року на користь ОСОБА_1 (справа № 295/9190/16-а) та 15 листопада 2016 року - ОСОБА_2 (справа № 295/13162/16-а), діяло в один спосіб, передбачений процесуальним законодавством, і подало апеляційні скарги на судові рішення до Житомирського апеляційного адміністративного суду», оскільки процедуру апеляційного оскарження суд, без законодавчого обґрунтування, обмежує лише фактом подачі апеляційної скарги, залишаючи поза увагою інші процедурні моменти, у тому числі і обов`язок сплати судового збору при подачі апеляційної скарги згідно вимог пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 3 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про неправильне тлумачення судами зазначених норм матеріального та процесуального закону.

24. Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на ту обставину, що зокрема факт створення відповідачем робочої групи з питань визначення доцільності оскаржень рішень суду документально свідчить про те, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не тільки не створило необхідних і рівних умов та можливостей для виплати (перерахунку) пенсій державним службовцям, а й ще перевело процес перерахунку пенсій в ручний режим регулювання залежно від суб`єктивних симпатій чи антипатій до особи пенсіонера.

25. Позивачка вважає, що мав місце факт прямої дискримінації, тобто протиправні дії відповідача, оскільки вона зазнала шкоди внаслідок відмінного негативного ставлення зі сторони Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за значущими ознаками (самоідентифікація та індивідуальність, пов`язані з правовою активністю), що суперечить суспільній необхідності, тобто без об`єктивного і достатнього обґрунтування мети і результатів такого ставлення і без розумної співмірності між засобами, що використовувалися, і метою, яка обстоювалася Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. І ця дискримінація призвела до порушення принципу правової рівності, оскільки їй відмовлено у проведенні перерахунку пенсії державного службовця в зв`язку зі збільшенням суддівської винагороди з 1 травня 2016 року, а ОСОБА_2 такий перерахунок пенсії державного службовця проведено.

26. Наведені в позовній заяві фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце, відповідачем не спростовані.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

29. Згідно із статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

30. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

31. Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначено Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

32. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

33. Згідно із статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

34. Статтею 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначені такі форми дискримінації: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації; пособництво у дискримінації; утиск.

35. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

36. Зі змісту позовної заяви убачається, що оскарживши постанову Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/9190/16-а та сплативши судовий збір за подачу апеляційної скарги, відповідач учинив дискримінацію по відношенню до неї, так як під час подачі апеляційної скарги на постанову Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/13162/16-а за позовом ОСОБА_2 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, судовий збір сплачено не було, а постанова суду першої інстанції набрала чинності.

37. Як установлено судом, отримавши постанови Богунського районного суду м. Житомира у справах № 295/9190/16-а та № 295/13162/16-а, якими було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на вказані рішення були подані апеляційні скарги. Водночас в апеляційних скаргах скаржником були заявлені клопотання про звільнення від сплати судового збору. Клопотання обґрунтоване відсутністю коштів, призначених на цю мету.

38. Ухвалами від 29 вересня 2016 року у справі № 295/9190/16-а та від 7 грудня 2016 року у справі № 295/13162/16-а Житомирський апеляційний адміністративний суд відмовив Житомирському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору, залишив апеляційні скарги без руху та надав строк для усунення недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору.

39. На виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі № 295/9190/16-а Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було сплачено судовий збір.

40. У зв`язку з усуненням недоліків апеляційної скарги, яку було залишено без руху, Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 жовтня 2016 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у справі № 295/9190/16-а.

41. 20 грудня 2016 року Житомирський апеляційний адміністративний суд, розглянувши апеляційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у справі № 295/9190/16-а, ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу задовольнив, постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року скасував, ухвалив нову постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

42. На виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року у справі № 295/13162/16-а Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було подано заяву, в якій останнє підтримує зазначене в апеляційній скарзі клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

43. Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 грудня 2016 року відмовив Житомирському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року у справі № 295/13162/16-а повернув особі, яка її подала.

44. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області були вчинені дії направлені на апеляційне оскарження як постанови Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у справі № 295/9190/16-а так і постанови Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року у справі № 295/13162/16-а.

45. Відповідачем було надано протокол засідання робочої групи з питань визначення доцільності оскаржень рішень суду та з метою забезпечення оптимального використання коштів, які в межах кошторисних призначень поточного року можуть бути спрямовані на сплату судового збору Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23 грудня 2016 року № 151, з якого вбачається, що відповідачем було зазначено про доцільність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2016 року у справі № 295/13162/16-а, однак, у зв`язку із відсутністю виділення коштів на сплату судового збору станом на дату проведення засідання робочої групи, вирішено повторно звернутися до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

46. Також Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області були надані інші докази, які підтверджують відсутність у відповідача постійних фінансових надходжень для сплати судового збору в необхідних розмірах.

47. Сплата відповідачем судового збору за подання апеляційної інстанції у справі № 295/9190/16-а ґрунтуються на положеннях норм чинного законодавства, отже не є спрямованою на дискримінацію особи за ознаками самоідентифікації та індивідуальності.

48. Під час розгляду справи судом аргументи позивача щодо наявності в неї певної ознаки, яка б могла вплинути на несплату відповідачем судового збору при подачі апеляційної скарги у справі № 295/13162/16-а, чи навпаки на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в справі № 295/9190/16-а жодними доказами підтверджені не були.

49. Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що має місце припущення позивачки про обмеження її прав, яке не можна пов`язувати з дискримінацією, а отже, посилання позивачки на положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не можна визнати обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. За вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин; у них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний