Справа № 440/1279/20
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2021 року

Київ

справа №440/1279/20

адміністративне провадження №К/9901/4023/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року

у справі №440/1279/20

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Полтавській області за №ПЛ5687/152/АВ/П/ТД-ФС від 02 січня 2020 року у розмірі 125 190,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року позов задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року змінено з мотивів та підстав його прийняття.

03 лютого 2021 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №824/848/18-а.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 5 ст. 333 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції проголошено 05 жовтня 2020 року, а касаційну скаргу направлено 03 лютого 2021 року, тобто із пропуском строку на касаційне оскарження

В касаційній скарзі наявне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що з повним текстом оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції скаржник ознайомився із Єдиного державного реєстру судових рішень. 14 січня 2021 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про направлення йому постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року. 19 січня 2021 року Управління Держпраці у Полтавській області отримало оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції. На підтвердження вищезазначеного додано копію супровідного листа Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року із відміткою вхідної кореспонденції скаржника та заяву про направлення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції від 14 січня 2021 року.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.

Щодо посилань скаржника на неотримання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що матеріали справи №440/1279/20 відсутні у Верховному Суді, а тому Суд позбавлений можливості встановити факт отримання чи неотримання відповідачем оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, а також факт направлення рішення суду апеляційної інстанції на адресу відповідача.

Крім того, із офіційної сторінки Другого апеляційного адміністративного суду на сайті Судової влади України (https://2aa.court.gov.ua/sud4851/pres-centr/news/1023454) вбачається, що із 16 листопада 2020 року у зв`язку із відсутністю фінансування припинено відправку поштової кореспонденції.

Відповідно до пункту 1 ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватись з матеріалами справи та робити з них витяги, копії.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку (копії конверту, що повернувся до суду із зазначенням причини його повернення, копії відповіді суду апеляційної інстанції щодо отримання/неотримання копії судового рішення у цій справі, копії відповіді АТ «Укрпошта», тощо), які можуть бути отримані, зокрема, під час ознайомлення з матеріалами справи скаржником не надано, підстави для задоволення його клопотання про поновлення пропущеного строку відсутні.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

Відповідно до ч .ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог ст. 7 цього Закону.

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року оприлюднена 08 жовтня 2020 року.

Отже, інформацію про оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скаржник мав можливість отримати з Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 08 жовтня 2020 року, однак, касаційну скаргу подано лише 03 лютого 2021 року.

Значний проміжок часу з моменту оприлюднення рішення суду апеляційної інстанції та поданням скаржником касаційної скарги вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді судових рішень у даній справі.

Така бездіяльність/дії скаржника, на думку колегії суддів, можуть бути спрямовані на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом. Поновлення судом строку на касаційне оскарження з урахуванням вищезазначеного не відповідатиме принципу правової визначеності як одного з основних елементів принципу верховенства права.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Зважаючи на наведене, вказані скаржником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження причини його пропуску, не є поважними у розумінні вимог процесуального закону, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із обґрунтуванням наявності інших підстав для його поновлення.

Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження (п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України)

Керуючись ст.ст. 121, 329, 333, КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №440/1279/20, викладені у клопотанні Управління Держпраці у Полтавській області про поновлення строку на касаційне оскарження.

Залишити без руху касаційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №440/1279/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Я. О. Берназюк

Н. В. Коваленко