Справа № 160/15719/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Овсюк Олени Андріївни про визнання протиправними дій, скасування постанови про арешт майна боржника, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Овсюк Олени Андріївни, в якій просить суд:
- визнати дії начальника Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Овсюк Олени Андріївни щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання рішення у ВП №57202259 неправомірними;
-зобов`язати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57202259 відносно ОСОБА_1 , відкритого постановою Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18.09.2018 року на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 9649 виданого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №57202259, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування до 10.12.2020. Ухвалу суду від 30.11.2020 було направлено відповідачу на офіційну електронну адресу та засобами поштового зв`язку.
Відповідачем отримано ухвалу суду від 30.11.2020 та позовну заяву з додатками 06.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
При цьому, станом на момент ухвалення рішення відповідач не надав до суду відзив, крім того, ним не надано будь-які заяви, клопотання, повідомлення, в яких би останній виклав своє бажання надати до суду їх в більш пізній термін.
Відповідно до положень ст. 287 Кодексу адміністративного суду адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
У зв`язку із скороченими строками розгляду даної категорії справ, адміністративну справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
18.09.2018 державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняком М.С. було прийнято постанову про відкрито провадження ВП №57202259 за виконавчим написом №9649 виданим 04.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А.
Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняком М.С. від 18.09.2018 про арешт майна боржника ВП №57202259 було накладено арешт на все майно боржника - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 3301978,9 грн.
22.10.2018 представник позивача звернувся до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про зупинення виконання постанови про арешт майна боржника від 18.09.2018 державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняком М.С. на час розгляду в суді справи про оскарження виконавчого напису нотаріуса виданого 04.10.2017.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 було визнано виконавчий напис від 04 жовтня 2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрованого в реєстрі за №9649 про стягнення з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №DNUHGI від 24.12.2007, укладеного між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та розрахунок заборгованості за договором станом на 01 серпня 2017 грошових коштів у сумі 2 999 999грн. 00 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду набрало законної сили 06.04.2020.

20.08.2020 представник позивача звернулася до відповідача із заявою, в якій просила:

-винести постанову про закриття виконавчого провадження ВП №57202259, про зняття арешту із всього майна боржника в тому числі: квартира адреса: АДРЕСА_2 .

16.10.2020 за вих. № 5720 2259/14 начальником Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було повідомлено позивача про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №57202259 з виконання виконавчого напису №9649, виданого 04.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 3001799,00 грн. Виконавче провадження 30.05.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого документа разом із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу направлений до АТ КБ «Приватбанк». Станом на 16.10.2020 виконавчий напис №9649, виданий 04.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 3001799,00 грн. повторно до Відділу на виконання не пред`являвся та на виконанні не перебуває.

Враховуючи викладене, керуючись чинними нормами законодавства про виконавче провадження, посадові особи Відділу не мають будь-яких процесуальних документів за виконавчим провадженням №57202259.

Позивач вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправним звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначаються розділом IV Закону № 1404-VIII.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В цьому контексті суд зауважує, що такі форми завершення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження відрізняються не лише за підставами їх застосування, але й правовими наслідками.

Зокрема, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не вважається автоматично закінченим та не дає підстав для зняття арешту з майна боржника і виключення інформації щодо нього є Єдиного реєстру боржників.

Більше того, частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження може бути поновлене у будь-який час за ініціативою стягувача в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Натомість зовсім інші правові наслідки закінчення виконавчого провадження з підстав, визначачених у статті 39 Закону № 1404-VIII.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII) знімається арешт, накладений на майно боржника, а відомості про нього виключаються з Єдиного реєстру боржників. При цьому виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, прямо передбачених вказаним законом.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 57202259 завершене державним виконавцем шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Водночас за результатами розгляду цієї справи суд не може дійти висновку про те, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову від 30.05.2019, не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законами України.

Суд вказує на те, що позивачем у позовній заяві не було наведено належних обґрунтувань щодо того у чому саме полягає незаконність (неправомірність) оскаржуваної постанови про повернення виконавчого листа стягувачу.

Разом з тим, у зв`язку з прийняттям державним виконавцем вказаної постанови виникла ситуація, при якій істотно порушуються права та інтереси позивача, як боржника у виконавчому провадженні. Адже таке виконавче провадження вважається завершеним, але не закінченим. Хоча фактично підлягає закінченню з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Інакше кажучи, незважаючи на набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у справі № 201/11635/18 (провадження 2/201/275/2020) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса №9649 від 04.10.2017, закінчити виконавче провадження № 57202259 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII неможливо, оскільки 30.05.2019 відповідач виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому суд погоджується з доводами відповідача, який зазначає, що з огляду на вказану постанову та враховуючи фактичне завершення виконавчого провадження у зв`язку з її прийняттям, державний виконавець позбавлений повноважень вчиняти будь-які дії у виконавчому провадженні та не може винести постанову про його закінчення з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Водночас наведене зумовлює виникнення негативних наслідків для прав та інтересів позивача, зокрема, щодо наявності інформації про нього в Єдиному реєстрі боржників.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону № 1404-VIII відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Крім того, згідно з пунктом 6 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Отже, частиною сьомою статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", а також пунктом 6 Розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації може бути впроваджена лише за умови внесення відповідних змін до вищевказаних нормативно-правових актів.

Крім того, як вже зазначалося, в силу приписів ст. 40 Закону № 1404-VIII накладений на майно (кошти) боржника арешт знімається, а інші вжиті державним виконавцем заходи скасовуються саме у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема з підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, перешкодою на шляху захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача у спірних публічно-правових відносинах, з однієї сторони, є оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, а з іншої - недосконалість чинного законодавства України, яким не врегульовано проблему зняття арешту з майна боржника та виключення щодо нього інформації з Єдиного реєстру боржників в рамках виконавчого провадження, яке фактично підлягає закінченню.

Відповідно до частини першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак суд зазначає, що виконавче провадження № 57202259 підлягає закінченню у зв`язку з прийняттям судом рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса № 9649 від 04.10.2017 таким, що не підлягає виконанню, тобто на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

В силу положень ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, наведені норми закону є імперативними та прямо встановлюють обов`язок державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто зазначений обов`язок державного виконавця слід вважати способом виконання судового рішення, яке набрало законної сили і яким виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Крім того, згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За своїм змістом принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановленні відповідальності за невиконання таких рішень.

Названий принцип поряд з Конституцією відображений також у багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Цивільному процесуальному кодексі України, Кодексі адміністративного судочинства України, Господарському процесуальному кодексі України тощо.

Отже, Конституцією та законами України:

по-перше, безпосередньо закріплено принцип обов`язковості судового рішення, який означає, зокрема, безумовне виконання прийнятого судом рішення;

по-друге, визначено обов`язок держави із забезпечення виконання судового рішення, який передбачає вжиття органами державної влади та їх посадовими особами усіх заходів з метою виконання рішення суду;

по-третє, встановлено юридичну відповідальність за невиконання судового рішення, що набрало законної сили.

Питання щодо виконання судових рішень, ухвалених на користь заявників, неодноразово було предметом розгляду у Європейському суді з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський Суд зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішення від 15 березня 2001 року в справі "Піалопулос та інші проти Греції" Європейський суд зазначив, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (пункт 66 рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy)).

Крім того, в рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд наголосив на тому, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Чимало рішень Європейського суду з прав людини, пов`язаних з невиконанням рішень національних судів, стосуються України.

Так, згідно з рішенням від 29 червня 2004 року в справі "Войтенко проти України" саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Прямо чи опосередковано до аналогічного висновку Європейський суд дійшов також у рішенні від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), у Рішенні від 11 січня 2005 року у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine) та у Рішенні 7 грудня 2006 року у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine).

Таким чином, виконання остаточного судового рішення охоплюється гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції, щодо права кожного на справедливий суд.

Водночас в контексті цієї справи закінчення виконавчого провадження з підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд розглядає насамперед з точки зору необхідності виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а саме рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у справі №201/11635/18.

Таким чином, оскільки виконання вказаного рішення пов`язується із закінченням виконавчого провадження №57202259 з підстав, передбачених у п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, факт неприйняття відповідного рішення за певних обставин може свідчити про недотримання прав позивача за статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський суд з прав людини зауважив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. З урахуванням цього Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Також вирішуючи справу "Юрій Миколайович Іванов проти України" (рішення від 15.01.2010 року), Європейським судом було відзначено, що "ефективний засіб правового захисту - це такий, що відновлює порушене право та запобігає порушенню в майбутньому. Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. У справах про невиконання рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє вчасно виконати рішення, є найціннішим".

З огляду на викладене, враховуючи принцип верховенства права та беручи до уваги те, що у ситуацій, що склалась, єдиним дієвим способом захисту порушених прав та інтересів позивача є відновлення виконавчого провадження з тією метою, щоб державний виконавець у визначеному законом порядку міг закінчити це виконавче провадження з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до переконання про необхідність визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, в цій частині позов належить задовольнити. Втім, іншу частину позовних вимог суд вважає необґрунтованими та передчасними.

Так, позивач просить суд зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії, а саме закінчити виконавче провадження № 57202259 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", зняти арешт, накладений на майно позивача, та виключити відомості щодо нього з Єдиного реєстру боржників.

Однак, як вже зазначалося, у випадку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець зобов`язаний прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, а також зняти арешт, накладений на майно (кошти) боржника, та виключити щодо нього інформацію з Єдиного реєстру боржників.

Вказаний обов`язок державного виконавця безпосередньо закріплений у ч. 7 ст. 9, ч. 2 ст. 39, ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII та виникне у відповідача лише після відновлення виконавчого провадження № 57202259 у зв`язку з скасуванням судом постанови від 30.05.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відтак позивач помилково просить суд зобов`язати вчинити державного виконавця ті дії, які він зобов`язаний вчинити в силу приписів закону.

До того ж позовні вимоги в цій частині заявлені передчасно, оскільки:

по-перше, виконавче провадження на сьогодні вважається завершеним і може бути відновлене лише на виконання рішення суду у цій справі;

по-друге, відсутній факт протиправної бездіяльності державного виконавця щодо вчинення таких дій, оскільки ці дії могли бути вчинені лише в рамках діючого виконавчого провадження;

по-третє, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5, п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії тільки визнавши протиправною бездіяльність щодо вчинення таких дій.

Враховуючи наведене у задоволенні позову в частині зобов`язання державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57202259 відносно ОСОБА_1 , відкритого постановою Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18.09.2018 року на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 9649 виданого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №57202259, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 420,40грн.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Овсюк Олени Андріївни (49005, м. Дніпро, вул. Пісаржевського, 1-А) про визнання протиправними дій, скасування постанови про арешт майна боржника, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняком М.С. від 30.05.2019 ВП № 557202259 про повернення виконавчого документа стягувачу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420,40грн. згідно квитанції від 26.10.2020 за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко