Справа № 640/15358/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Рівненської митниці ДФС, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 27.02.2019 року №UA204000/2019/000381/2, визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00383 дії.

Позов мотивовано тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем самостійно визначено його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), та заявлено відповідні показники в митній декларації, до якої позивачем додано документи, що її підтверджують відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що митний орган протиправно не врахував подані позивачем документи і прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши резервний метод.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості від 27.02.2019 року №UA204000/2019/000381/2, визнано протиправною та скасовано картку відмови Рівненської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00383.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2020 замінено первісного відповідача по справі з Рівненської митниці ДФС на її правонаступника - Поліську митницю Держмитслужби.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу, відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена при придбанні позивачем автомобіля, а також не довів правових підстав для застосування другорядного (резервного) методу при визначенні митної вартості придбаного позивачем транспортного засобу в сторону більшого.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірність рішення про коригування митної вартості від 27.02.2019 року №UA20400/2019/000381/2.

Поліською митницею Держмитслужби подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 26 жовтня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що позивачем, надано не усі документи на підтвердження складових митної вартості товару, зокрема, не надано: касових та товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі на підтвердження факту оплати транспортного засобу, документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, страхові документи.

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем надано лише два документи з переліку визначеного статтею 53 Митного кодексу України. Вказані документи містили розбіжності щодо вартості товару та ідентифікуючих даних документів на підставі яких придбано товар. При цьому відповідач вважає, що причиною прийняття рішення про коригування митної вартості №UA204000/2019/000381/2 слугувала наявність розбіжностей стосовно числового значення вартості імпортованого колісного транспортного засобу у поданих до митного оформлення документах. Як стверджує апелянт, враховуючи наявні розбіжності у документах, відсутність у них усіх відомостей щодо усіх складових митної вартості, а також відсутність можливості у митного органу упевнитися в правильності заявленої митної вартості товару, перевірити її числове значення, у митниці виникли підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митної вартості товару самостійно. Вважаючи, що митний орган діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, визначивши митну вартість придбаного позивачем автомобіля марки «AUDI», модель « Q7», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, рік виготовлення - 2016, за даними інформаційного електронного каталогу SCHWAKE, Поліська миниця Держмитслужби просить задовольнити апеляційну скаргу.

Від представника позивача Нараєвської І.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлена незгода з позицією відповідача у справі, зазначено, що не доведено неможливість визначення митної вартості за основним методом - ціною договору (контракту). Також не доведено, що позивачем подані документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Представник позивача зазначає у відзиві, що відповідачем не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено саме таку вартість товару, які складові вплинули на формування такої вартості та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару.

У відзиві зазначено, що висновки митного органу щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості транспортного засобу є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі відомостей про ціну товару з програмного продукту Schwackenet є протиправними.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою Поліської митниці Держмитслужби, встановлено строк до 03 лютого 2021 року для надання відзивів іншими учасниками процесу. Іншою ухвалою від 12 січня 2021 року призначено розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження з 03 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавалося, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами за правилами письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення Окружним адміністративним судом міста Києва фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 придбав в м.Беккум (Федеративна Республіка Німеччина) у дилера Auto Weber GmbH&Co.KG автомобіль марки «AUDI», модель « Q7», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, рік виготовлення - 2016, робочий об`єм двигуна 2967 см. куб., загальна кількість місць включаючи водія 7, тип кузова - універсал, тип двигуна -дизельний відповідно до замовлення на транспортний засіб № НОМЕР_2 від 08.02.2019 року.

Надалі, 26 лютого 2019 року позивач заявив зазначений вище автомобіль до Рівненської митниці ДФС з метою митного оформлення та підтвердження митної вартості товару, а також подав наступні документи: митну декларацію №UA204010/2019/207430, замовлення на транспортний засіб №0184746А02 від 08.02.2019 року., рахунки від 12.02.2019 року №№230502705/0, 234500918, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу/технічний паспорт № НОМЕР_3 від 19.05.2016 року, платіжні доручення від 11.02.2019 року №№SW24J208O94306, «SW24J211O95357», експортну декларацію №19PL402010E0222717 від 22.02.2019 року.

У вказаній митній декларації декларантом у графі 42 зазначено ціну товару 60000,00 EUR, у графі 43 митної декларації визначено « 1» метод, в графі 45 митної декларації наведено суму коригування - 1838873,40 (що, із врахуванням даних графи 23 декларації «курс валют» - 30.64789.

Водночас, відповідачем за результатами опрацювання документів, долучених до митної декларації, а також аналізу цінової інформації згідно електронного довідника www.schwackenet.de (Schwackenet 02/2019), за яким вартість оцінюваного колісного транспортного засобу становить 68150 EUR, позивачу 26.02.2019 року направлено вимогу про необхідність подання додаткових документів: висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; касові та товарні чеки, ярлики, інших документів роздрібної торгівлі; копію митної декларації країни відправлення.

За результатом коригування митної вартості позивачем на вимогу митниці надано додаткові документи:

- копію митної декларації Республіки Польща від 22.02.2019 року №19PL402010E0222717 з підтвердженням вивезення;

- банківські документи від 11.02.2019 року №SW24J208O94306 та №SW24J211O95397;

- лист декларанта від 26.02.2019 року №26-02/19-1 з проханням прийняти рішення без врахування термінів, передбачених ст.. 53 Митного кодексу України.

Митницею 27 лютого 2019 року здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято рішення №UA204000/2019/000381/2, відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом « 6» у розмірі 68150 євро.

Такі обставини, а також незгода позивача з оскаржуваним рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті. 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення контролю правильності визначення позивачем митної вартості автомобілю марки «AUDI» модель «Q7», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , 2016 року випуску, встановлено, що документи, зазначені у статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, а тому відповідач дійшов висновку, про те, що позивачем заявлено неповні відомості про числові значення складових митної вартості.

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив про те, що позивачем не надано до митного оформлення: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, на підтвердження факту оплати транспортного засобу, документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, страхові документи.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано відповідачу такі документи:

- замовлення на транспортний засіб №0184746А02 від 08.02.2019 року;

- рахунки від 12.02.2019 року №230502705/0, 234500918;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу/технічний паспорт № НОМЕР_4 від 19.05.2016 року;

- платіжні доручення від 11.02.2019 року №SW24J208O94306,SW24J211O95357;

- експертну декларацію №19PL402010Е0222717 від 22.02.2019 року.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, суд зазначає, що аналізуючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості документи, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до митного оформлення на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу виставлені йому продавцем рахунки від 12.02.2019 року №23400918 №230502705/0, відповідно до яких розмір сплати становить 50 420 EURO та ПДВ (VAT) 9579,83 EURO.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначає, що оскільки розрахунок через фінансову установу за транспортний засіб не здійснювався, позивач був позбавлений об`єктивної можливості надати митному органу банківські та інші платіжні документи на підтвердження оплати вартості автомобілю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та додатково зазначає таке.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17 зазначив, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Щодо використання митницею інформації з ресурсу системи оцінки транспортних засобів Schwacke при визначенні вартості автомобіля позивача, суд першої інстанції вірно зауважив, що Митний кодекс України не містить положень щодо можливості застосування даної системи під час визначення митної вартості.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції, також не сприймає доданий відповідачем до матеріалів справи витяг з електронного довідника SCHWACKE від 26.02.2019 року, в якому наведена вартість продажу легкового автомобіля марки «AUDI», модель « Q7», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, рік виготовлення - 2016, робочий об`єм двигуна 2967 см. куб., загальна кількість місць включаючи водія 7, тип кузова - універсал, тип двигуна -дизельний становить 68 150,00 EUR., оскільки не вбачає зазначене джерело вагомим, визнаним та таким, що має вирішальне доказове значення для розгляду справи.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не навів жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару.

У даному випадку на переконання колегії суддів позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові та дають підстави для позитивного рішення щодо митного оформлення товару. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої нею митної вартості товару за основним методом, визначивши митну вартість за другорядним методом, у результаті чого необґрунтовано та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної деларації.

Окрім того, у спірному рішенні відповідач вказав на те, що позивачем не надано до митного оформлення документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на страхування оцінюваного транспортного засобу. Водночас, позивач зазначив про відсутність у нього документів, пов`язаних зі страхуванням транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не здійснював таке страхування.

Суд першої інстанції в цій частині вірно встановив, що якщо страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт, а повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів.

Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Колегія суддів з вищевикладеними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.01.2018 у справі №814/1204/15.

Отже, ненадання позивачем страхових документів не є підставою для коригування митної вартості автомобіля за резервним методом та може свідчити лише про те, що страхування транспортного засобу не здійснювалось.

Стосовно тверджень відповідача про ненадання позивачем до митного оформлення документів, які підтверджують понесені ним витрати на транспортування транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не проаналізовано норми розділу ХІІ МК України щодо особливостей імпортування товару фізичними особами, колегія суддів вважає не суттєвими та такими, що не призвели до неправильного вирішення спору та/або встановлення спірних обставин даної справи.

Частиною десятою статті 58 Митного кодексу України закріплено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Суд зазначає, що під терміном "транспортування", наведеним у цій нормі, слід розуміти той випадок, коли імпортований об`єкт перевозиться з іноземної країни до України за допомогою певних сторонніх транспортних засобів (у тому числі із залученням перевізників), а тому не поширюється на рух власним ходом автомобілю, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

За таких обставин, враховуючи відсутність понесених позивачем витрат на транспортування імпортованого автомобіля, вимога відповідача надати документи на транспортування є протиправною.

Таким чином, виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів, оскільки станом на день випуску товарів у вільний обіг надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів, визначені за ціною договору, що відповідачем в суді апеляційної інстанції спростовано не було.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що спірні рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог законодавства, а отже, позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року у справі №640/15358/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є.Пилипенко