Справа № 953/18134/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С,А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу № 953/18134/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волика Максима Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №3369167 від 01.11.2020 про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за порушення ст..122 ч.2 КУпАП, винесену ОСОБА_2 , лейтенантом поліції УПП у Полтавській області, а провадження по справі - закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, зокрема, що 01.11.2020 близько 10 год. 43 хв., керуючи автомобілем КІА MAGENTIS держ.номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ярмарковій у м. Кременчук Полтавської області, він був зупинений інспектором патрульної поліції Воликом Максимом Володимировичем. У якості причини зупинки інспектор назвав те, що ОСОБА_1 не подав сигнал світловим покажчиком поворота у місці де, на думку інспектора, мав би, тому інспектор склав відносно ОСОБА_1 постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3369167 від «01» листопада 2020 року та позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

На думку позивача притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, є необгрунтованим.

Відповідачем не оспорюється, що ОСОБА_1 рухався зі швидкістю, дозволеною на зазначеній ділянці руху та не створив аварійну ситуацію іншим учасникам руху.

Дорога, якою позивач рухався, є головною (відповідно до знаку 2.3 «головна дорога» та таблички під ним 7.8 «напрямок головної дороги», а також наступних знаків 1.2 «небезпечний поворот» та 1.4.2 «напрямок повороту»), тому позивач прийшов до однозначного висновку, що вмикання покажчика лівого повороту може призвести до непорозуміння його намірів іншими учасниками дорожнього руху, адже всередині дуги є примикання дороги з лівого боку, а за дугою - ще один з`їзд наліво. Таким чином, якби ОСОБА_1 увімкнув покажчик лівого повороту, то інші водії могли б тлумачити його наміри по- різному: з`їзд з дороги вліво на примикання, які були зазначені вище/ розворот/ екстрений об`їзд якоїсь перешкоди на траєкторії руху.

Керуючись пунктом 9.4 ПДР «подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху», враховуючи, що ОСОБА_1 не мав наміру з`їжджати з головної дороги, вирішив не подавати сигнал.

Зазначені факти і обставини були озвучені відповідачу, але він їх до уваги не узяв, правової оцінки їм не надав.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою суду від 13.11.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

04.12.2020 позивачем подано до суду заяву на виконання ухвали суду з уточненою позовною заявою.

Ухвалою суду від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін.

11.01.2021 до суду надійшов відзив інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волика М.В. визнати належним відповідачем в адміністративній справі №953/18134/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, Волика Максима Володимировича лейтенанта інспектора УПП Полтавської області 3 рота 1 батальйон про скасування постанови про адміністративне правопорушення - Департамент патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції; відмовити Германову в задоволені адміністративного позову в повному обсязі; справу розглянути за відсутності відповідача (а.с.23-29).

Так, відповідач вказує, що проти адміністративного позову заперечує в повному обсязі. 01.11.2020 ним, інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Воликом Максимом Володимировичем ухвалено постанову серії ЕАМ №3369167 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня, близько 10 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом КІА MAGENTIS, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Ярмарковій, 56 у м. Кременчуці, не подав покажчик повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п.9.2 «б» ПДР України, згідно з яким водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Сигнали покажчиками повороту обов`язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру (дорога, дворові території тощо), наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру.

Правила дорожнього руху передбачають повну відповідальність водія, який розпочинає рух, перестроювання або змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому, не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо попередження можливих наслідків у результаті виникнення небезпечних ситуацій.

Термін «маневрування» (маневр) наведений у п. 10.1 ПДР України, має значення, як початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Згідно п. 9.4 ПДР України подавати сигнали покажчиками повороту належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менше як за 50-100м.

В адміністративному позові позивач підтверджує, що в місці, дату та час, зазначені в оскаржуваній постанові, він керував вказаним вище транспортним засобом, здійснював рух по головній дорозі, що змінювала свій напрямок. Також підтверджується позивачем, що під час руху та зміни його напрямку по головній дорозі ним не було увімкнено світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Дана обставина підтверджується також відеозаписом з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі.

Вказує, що позивач, проїжджаючи відповідну ділянку місцевості, мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов`язаний показати свій напрямок іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку не залежно від того, що інші учасники дорожнього руху рухаються по другорядній дорозі.

За таких обставин, не дивлячись на те, що позивач продовжив рух по головній дорозі, останній не виконав вимоги п.9.2 «б» ПДР України, який зобов`язує водіїв вмикати світлові покажчики відповідного напрямку руху перед вчиненням маневру.

Враховуючи викладене, доводи позивача про те, що він не зобов`язаний був вмикати світловий покажчик повороту відповідного напрямку є необгрунтованими.

Також відповідачем зазначено щодо правомірності зупинки транспортного засобу та дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак ці обставини не оспорюються позивачем.

У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.

Також, вказав, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Відповідно до «Положення про батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції», затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.06.2018 року №2925, батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та згідно із законодавством України реалізовує свої повноваження на території міста Кременчука.

Позивач фактично звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області. Оскаржувану постанову ухвалено лейтенантом поліції Воликом М.В., який є посадовою особою - інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Також, 12.01.2021 до суду надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому просить визнати належним відповідачем в адміністративній справі №953/18134/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, Волика Максима Володимировича лейтенанта інспектора УПП Полтавської області 3 рота 1 батальйон про скасування постанови про адміністративне правопорушення - Департамент патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції; відмовити Германову в задоволені адміністративного позову в повному обсязі та справу розглянути за відсутності представника відповідача (а.с.34-40).

При цьому, вказує, що проти адміністратвиного позову заперечує в повному обсязі.

Позиція, викладені у відзиві аналогічна до відзиву інспектора ОСОБА_2

26.01.2021 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив (а.с.54-55).

Вказав, що після ознайомлення із відзивами на позовну заяву, дійшов до висновку, що відзиви готувала одна особа, адже зміст практично ідентичний і містяться навіть однакові фактичні помилки. Так, посилання на п.10.1 Правил дорожнього руху, де вказується, що термін «маневрування» (маневр) має значення як початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Пункт з номером, на який відбувається посилання, має зовсім інший зміст - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Вимоги цього пункту ПДР ОСОБА_1 , як водієм, були повністю дотримані. А цитата, яку наводять відповідачі, очевидно, стосується п. 1.10, де визначаються терміни, наведені у ПДР.

Одночасно, підтверджуючи свою правову позицію, відповідачі посилаються на п.9.4 ПДР, однак, цитують його лише частково, ігноруючи іншу вимогу «Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху». А саме вона була визначальною при оцінці позивачем, як водієм, дорожньої обстановки.

П.9.4 ПДР «Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150- 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів».

Якщо виконати вимогу про мінімальні 50 метрів, за які необхідно подати сигнал, то це має відбутися перед з`їздом ліворуч, який видно на знімку. А отже такий сигнал може бути неправильно розтлумачений іншими учасниками руху. Якщо увімкнути покажчик вже після цього з`їзду, то це відбудеться вже у середині дуги, а отже інші учасники руху можуть зрозуміти це як намір розвернутися, а не продовжити рух головною дорогою.

Саме ці обставини були зазначені у тексті позовної заяви і вони були проігноровані відповідачами у відзивах.

На особливості цієї дорожньої ситуацію позивач звернув увагу інспектора поліції, надаючи усні пояснення на камеру на місці ухвалення постанови про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 252 КУпАП, «орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю». Вважає, що інспектором поліції не було досліджено обставини справи всебічно та повно, не було повністю враховано вимоги п.9.4 ПДР, який багаторазово цитується у відзивах.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, та інспектор роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Волик Максим Володимирович у судове засідання не з`явились, у поданих до суду відзивах на позовну заяву просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 3 статіт 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 01.11.2020 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 06.11.2020, тобто в межах десятиденного строку.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Постановою інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волика Максима Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3369167 від 01.11.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП.

У постанові зазначено, що «01.11.2020 08:35:22, м.Кременчук, вулиця Ярмаркова, 5Б, водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчикомповороту відповідного напрямку при повороті ві 01016, чим порушив п.9.2.б ПДР - Порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.2. Прийняте по справі рішення:, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 425 грн. До постанови додається: …. » (а.с.2а).

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Абз. 1 п. 1.5 Розділу 1 ПДР України: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до визначення п. 1.10 ПДР України, маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїзної частини.

Відповідно до пункту 9.2. ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За положенням пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Отже починаючи рух, водій зобов`язаний проінформувати інших учасників дорожнього руху про початок виконання маневру, при цьому, вказана норма визначає перелік маневрів перед виконанням яких водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту. Суд зазначає, що подачу попереджувального сигналу водії транспортних засобів зобов`язані закінчити відразу ж після виконання маневру.

Таким чином, ПДР України встановлює обов`язок водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку завчасно перед початком маневру і припиняти його негайно після закінчення маневру.

При цьому, позивачем визнається та не заперечується, що він, дійсно, не ввімкнув світловий покажчик повороту при русі головною дорогою з наступними знаками 1.2 та 1.4.2.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З наявного у матеріалах справи фотознімку вбачається, що по вул. Ярмарковій перед перехрестям з вул. Занасипський Шлях встановлено дорожній знак 2.3 «Головна дорога» із табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги» ПДР України (а.с.30).

Це інформує водіїв про наступну зміну напрямку головної дороги.

В п. 1.10 ПДР України зазначено, що перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

В пункті 16.14 ПДР України визначено, що якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Наказом Держстандарту України від 3 червня 2002 року №326 затверджений ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» (далі - ДСТУ), який поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях (далі - дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються.

В п. 10.9.12 ДСТУ визначено, що табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватись із знаками 2.1 2.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що проїжджаючи ділянку дороги на, яку розповсюджується дія знаку 2.3 з табличкою 7.8, водій зобов`язаний проінформувати інших учасників дорожнього руху про напрямок свого руху, тобто про вчинення маневру.

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальни ми сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з приписами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно, у відповідача були наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ч.2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волика Максима Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити у повному обсязі.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: 39600, Полтавська обл., м.Кременчук, проїзд 40 років ДАІ, 3

.Відповідач: Інспектор роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Волик Максим Володимирович, місце находження:39600, Полтавська обл., м.Кременчук, проїзд 40 років ДАІ, 3.

Повне судове рішення складено та підписано 18.02.2021.

Суддя Колесник С.А.