Справа № 640/12809/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року в справі за адміністративним позовом Южненської міської ради Одеської області до Фонду державного майна України, третя особа: Південна філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В :

Южненська міська рада Одеської області звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України, третя особа: Південна філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому просила:

- визнати наказ Фонду держмайна України від 23 листопада 2018 року №1496 про внесення змін до наказу від 27 березня 2018 року №447 «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році», зокрема, у додаток №5 протиправним та нечинним;

- визнати наказ Фонду держмайна України від 27 грудня 2018 року №1637 «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році», додаток №10 протиправним та нечинним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що не підлягають приватизації об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, зокрема, державні заклади охорони здоров`я, у тому числі приміщення, в яких розміщуються державні заклади охорони здоров`я; при прийнятті спірних рішень відповідачем не було враховано інтереси Южненської територіальної громади та Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ДП «МТП «Южний», а також звернення позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та нечинним Додаток №5 до наказу Фонду державного майна України від 23 листопада 2018 року №1496 про внесення змін до наказу від 27 березня 2018 року №447 «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році» в частині внесення змін до Додатка 5 «Об`єкти соціально-культурного призначення», затвердженого наказом ФДМУ від 27 березня 2018 року №447 (із змінами), а саме: « 3) у розділі «Регіональне відділення по Одеській області» позицію «Санаторій-профілакторій «Портовик» (комплекс загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний») ); Міністерство інфраструктури України» викладено у наступній редакції: «Санаторій-профілакторій «Портовик», який складається з: комплексу загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний»), ; Міністерство інфраструктури України».

Визнано незаконним та нечинним Додаток №10 наказу Фонду державного майна України від 27 грудня 2018 року №1637 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2019 році» в частині внесення до переліку об`єктів соціально-культурного призначення, приватизацію яких розпочато у 2018 році наступного об`єкта: «Санаторій-профілакторій «Портовик», який складається з: комплексу загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний»), ; Міністерство інфраструктури України». В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки Наказом Фонду державного майна України від 13 травня 2020 року №777 «Про внесення змін до Наказу Державного майна України від 28.12.2019 №1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2020 році» (зі змінами) внесено до додатка №10 «Перелік об`єктів соціально-культурного призначення, приватизацію яких розпочато у 2018-2019 роках», затвердженого Наказом Фонду державного майна від 28.12.2019 №1574 спортивний комплекс за адресою: Одеська область, місто Южне, вулиця Новобілярська, 1 із переліку виключено, відтак права позивач жодним чином не порушені.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про необхідність закриття провадження у даній справі, так як даний спір пов`язаний з приватизацією Санаторію-профілакторію «Портовик», відтак саме господарські суди на загальних підставах, вирішують, зокрема, спори, пов`язані з приватизацією державного та комунального майна, що узгоджується з позицією Великою Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.06.2019 у справі №826/25126/19.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Таким чином, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, частиною третьою пункту 5 наказу Фонду державного майна України від 23 листопада 2018 року №1496 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 27 березня 2018 року №447 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році» (із змінами)» відповідно до Законів України «Про Фонд державного майна України», «Про приватизацію державного і комунального майна» у розділі «Регіональне відділенні по Одеській області» позицію «Санаторій-профілакторій «Портовик» (комплекс загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний») ); Міністерство інфраструктури України» викладено у наступній редакції: «Санаторій-профілакторій «Портовик», який складається з: комплексу загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; спортивного комплексу, Одеська обл., м. Южне, вул. Новобілярська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний»), ; Міністерство інфраструктури України».

Крім того, Наказом Фондом державного майна України від 27 грудня 2018 року №1637 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2019 році» відповідно до Законів України «Про Фонд державного майна України», «Про приватизацію державного і комунального майна» відповідно до пункту 2 продовжено приватизацію об`єктів малої приватизації, що підлягали приватизації у 2018 році відповідно до наказу Фонду Державного майна України від 27 березня 2018 року №447; відповідно до Додатку №10 до наказу до переліку об`єктів соціально-культурного призначення, приватизацію яких розпочато в 2018 році, увійшов об`єкт: «Санаторій-профілакторій «Портовик», який складається з: комплексу загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; спортивного комплексу, Одеська обл., м. Южне, вул. Новобілярська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний»), ; Міністерство інфраструктури України».

Не погоджуючись з вказаними Наказами, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності заборони на приватизацію санаторію-профілакторію «Портовик», що знаходиться на балансі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України» і складається з комплексу загальною площею 4301,4 кв. м. за адресою Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1; спортивного комплексу за адресою Одеська обл., м. Южне, вул. Новобілярська, 1, тому оскаржувані накази підлягають визнанню протиправними та скасуванню у відповідній частині щодо вказаних об`єктів.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки спірними Наказами Фонду державного майна України об`єкти: Санаторій-профілакторій «Портовик», який складається з: комплексу загальною площею 4301,4 кв. м., Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 1 та Спортивний комплекс, Одеська обл., м. Южне, вул. Новобілярська, 1; Южненська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний») віднесено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2018 та 2019 роках.

Тобто, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з вказаними Наказами Фонду державного майна України від 23 листопада 2018 року №1496 та від 27 грудня 2018 року №1637 щодо приватизації об`єктів державної власності.

Статтею 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами статті 4 цього Закону одним із завдань Фонду державного майна є управління об`єктами державної власності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» до повноважень Фонду держмайна належить здійснення повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контроль діяльності підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; прийняття рішення про приватизацію; здійснення продажу державного майна в процесі його приватизації.

З наведених норм убачається, що у правовідносинах приватизації Фонд державного майна України виконує функції власника майна та вчиняє правочини, спрямовані на відчуження речових прав держави на майно іншим фізичним та юридичним особам.

Спори щодо реалізації таких функцій та відчуження майна на користь інших осіб не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не підпадають під визначення публічно-правового спору, наведеного у статті 4 КАС України, з огляду на те, що Фонд держмайна у таких правовідносинах не виконує владних управлінських функцій, а реалізує повноваження власника майна, що свідчить про приватно-правовий характер цього спору.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України (ГПК України), крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення суб`єкта господарювання до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак, з огляду на предмет спору такий спір має бути вирішений у порядку господарського судочинства.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 грудня 2009 року у справі № 21-1506во09, у якій суд вказав, що господарські суди на загальних підставах вирішують, зокрема, спори, пов`язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), у тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації.

Вказана позиція також підтверджена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 805/2495/17-а, від 25 березня 2020 року у справі № 826/11186/18, в яких Велика Палата скасувала рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі, оскільки спір у правовідносинах, що є подібними до тих, що виникли у справі, яка розглядається, не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція також міститься, зокрема, у постановах Верховного Суд від 20 травня 2019 року у справі № 815/5631/15, від 6 листопада 2019 року у справі № 826/367/16, від 15 листопада 2019 року у справі №816/460/16, від 16 червня 2020 року у справі №260/374/19.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У силу вимог частини першої статті 238 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно з частиною першою ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У відповідності до частини третьої вказаної статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з даним позовом до суду гоподарської юрисдикції та право протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом Южненської міської ради Одеської області до Фонду державного майна України, третя особа: Південна філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та нечинними наказів у частині - закрити.

Роз`яснити Южненській міській раді Одеської області право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку господарського судочинства та право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук