Справа № 300/2250/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2250/20 пров. № А/857/13861/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року ( суддя Могила А.Б., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/2250/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та просив визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років період проходження служби в збройних силах з 04.05.1984 по 10.05.1986, роботу в Ланчинській районні лікарні та в Центрі первинної медико санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади з 11.10.2017 по 02.04.2018. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 29.04.2020.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-франківській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що згідно з наданими до сервісного центру документами, спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 26 років 2 місяця 26 днів. Згідно з записами трудової книжки до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років враховано наступні періоди роботи: з 21.03.1984 по 13.04.1984; з 01.08.1991 по 30.07.1992; з 10.08.1992 по 11.10.2017. Вказує, що на день звернення позивача 29.04.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. Апелянт зазначає, що пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 року визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу. Стосовно зарахування до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду проходження служби апелянт вказує, що єдиною підставою для зарахування періоду проходження військової служби до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років є проходження військової служби на посадах, що передбачені Переліком №909. Просить в задоволенні позову відмовити з наведених потивів.

Апелянт будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Позивач у клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності, рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 29.04.2020 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за вислугу років, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 07.05.2020 № 695 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

ОСОБА_1 не погодившись з даним рішенням пенсійного фонду звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що період роботи позивача з 12.11.2017 по 28.02.2018 в Ланчинській районні лікарні та в Центрі первинної медико санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади з 01.03.2018 по 02.04.2018 пенсійним органом протиправно не зараховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Також суд першої інстанції прийшов висновку, що період військової служби позивача в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 51 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Як передбачено пунктом е статті 55 Закону Про пенсійне забезпечення в редакції, чинній до 01.04.2015, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності з 01.04.2015 пункт е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

В подальшому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911-VIII від 24.12.2015 до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення 01.01.2016 було внесено зміни в пункт е вказаної статті та викладено в наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911-VIII від 24.12.2015 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Колегія суддів зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

А відтак, з 05.06.2019 положення пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015, та Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24.12.2015, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 695 від 07.05.2020 видно, що відповідачем до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 21.03.1984 по 13.04.1984 фельдшером швидкої допомоги, з 01.08.1991 по 30.07.1992 в Коломийській районній стоматологічний клініці, з 10.08.1992 по 11.10.2017 в Ланчинській районні лікарні. Разом з тим, періоди роботи з 12.11.2017 по 28.02.2018 в Ланчинській районні лікарні та в Центрі первинної медико санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади з 01.03.2018 по 02.04.2018 пенсійним органом не зараховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки у позивача станом на 11.10.2017 необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення 26 років 6 місяців.

Згідно п.2-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (який доповнено 11.10.2017 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII) особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Також, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII від 03.10.2017 абзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії"

Абзацом першим пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону

Як вірно зазначено судом першої інстанції, саме на підставі вказаних норм пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійним органом зроблено висновок, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення може бути призначена особам, які мають необхідний стаж станом на 11.10.2017, та тому відповідачем після 11.10.2017 не зараховано періоди роботи позивача в Ланчинській районні лікарні та в Центрі первинної медико санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Разом з тим такі висновки пенсійного органу судом першої інстанції правомірно визнано безпідставними, так як ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 № 2-р/2019, а тому відповідач повинен застосовувати положення п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Посилання відповідача на те, що спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення обчислений по 11.10.2017 повинен становити 26 років 6 місяців, судом першої інстанції вірно визнано безпідставними, оскільки відповідач застосував редакцію Закону України Про пенсійне забезпечення, яка рішенням Конституційного Суду України 04.06.2019 № 2-р/2019 визнана неконституційною.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що періоди роботи позивача з 12.11.2017 по 28.02.2018 в Ланчинській районні лікарні та з 01.03.2018 по 02.04.2018 в Центрі первинної медико санітарної допомоги Ланчинської селищної ради об`єднаної територіальної громади пенсійним органом протиправно не зараховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення військової служби позивача з 04.05.1984 по 10.05.1986, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13.02.2018 у справі №738/1246/15-а.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що у позивача в сукупності наявний необхідний йому спеціальний стаж, що надає йому право на пенсію за вислугу років на підставі пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Також судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що з метою запобігання порушення прав ОСОБА_1 на належну йому пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача, без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, правомірно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 29.04.2020 (дня звернення з заявою про призначення пенсії).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову, з наведених вище мотивів.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 300/2250/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 17.02.2021