Справа № 420/13544/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача Гринько Т.В.,

від відповідача Копиця С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року №, яким ГУ ДПС в Одеській області було встановлено відсутність у ТОВ «Рисоіл Україна» права на отримання бюджетного відшкодування за травень 2020 року із відсутністю права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок платника у банку у розмірі 13350517,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами перевірки відповідачем складено акт № 452/15-32-04-02/41041279 від 10.08.2020 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Рисоіл Україна» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за травень 2020 року». На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року № , яким встановлено відсутність у ТОВ «Рисоіл Україна» права на отримання бюджетного відшкодування за травень 2020 року із відсутністю права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок платника у банку у розмір 13350517,00 грн.

Представник позивача зазначає, що обґрунтування висновків акта перевірки фактично зводиться до того, що операції проведені між позивачем та ТОВ «Санолта» нереальні, з огляду на нереальність правочинів ТОВ «Санолта» із його постачальниками, а також завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації), на суму 5401568 грн., з огляду на ненадання відомостей та первинних документів у відповідь на запит контролюючого органу.

На переконання представника позивача, такі висновки відповідача не відповідають дійсності, оскільки господарські операції позивача з ТОВ «Санолта» мали реальний характер, їх виконання підтверджується всіма необхідними первинними та іншими документами, які надавалися під час перевірки, а можливі порушення податкового законодавства контрагентом, а тим паче його постачальниками за ланцюгом, якщо вони мали місце, не можуть впливати на податковий облік платника податків.

Висновки акта перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, а податкове повідомлення-рішення, винесене на його підставі протиправне та підлягає скасуванню.

Представником відповідача до суду надано відзив на адміністративний позов (а.с. 2-10 т.5), згідно якого відповідач зазначає, що позов не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що наказом ДФС України від 28.07.2015 року №543 «Про забезпечення контролю податкових ризиків з ПДВ» доведено до відпрацювання ТОВ «Рисоіл Україна» у категорії «Вигодонабувач» по взаємовідносинам з ТОВ "САНОЛТА" у категорії «Вигодоформуючий СГ» за квітень 2020 на загальну суму ПДВ 19 827,6 тис.грн. Відповідно 3 додатку (від 22.06.2020 №) до Декларації з ПДВ за травень 2020 року ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» включено ТОВ "САНОЛТА", код 38401364 у сумі 13350516,73 грн., період виникнення від`ємного значення складає квітень 2020 року (товар - олія соняшникова нерафінована).

Також представник відповідача зазначає, що на запит ГУ ДПС в Одеській область, ГУ ДПС У Кіровоградській області (Голованівський р-н) надано інформацію, відповідно до якої ТОВ "САНОЛТА" доведено до відпрацювання листом ДПС України в рамках наказу ДФС України від 28.07.2015 року №543 «Про забезпечення контролю податкових ризиків з ПДВ» за період липень - грудень 2019 та січень - березень 2020 у категорії «Вигодонабувач» та за квітень 2020 у категорії «Вигодоформуючий СГ». З метою відпрацювання ТОВ "САНОЛТА" включено до плану-графіку документальних перевірок 2020 рік. Також надано узагальнену податкову інформацію від 25.06.2020 № 73/11-28-05- 06/38401364 по ТОВ "САНОЛТА", щодо фінансово - господарських операцій з придбання у контрагентів - постачальників за звітні періоди декларування ПДВ червень 2019 року - травень 2020 року, у якій відображено - «...За результатами здійснення аналізу даних ІС «Податковий блок», Єдиного реєстру податкових накладних, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ «САНОЛТА», що доведені за звітні періоди декларування ПДВ червень 2019 року - березень 2020 року в рамках наказу № 543, встановлені факти документального оформлення нереальних господарських операцій з придбання товарів/послуг.».

Представник відповідача зазначає, що оскільки в ланцюгу постачання товару (постачання зазначених зернових культур - насіння соняшника (з 1-ої до виробника) платником відображено взаємовідносини з контрагентами постачальниками, в яких існує невідповідність номенклатури між придбаними та реалізованими ними товарів, тобто відбулося розірвання ланцюга постачання відповідної групи товарів до кінцевого споживача зернових культур (насіння соняшника), то неможливо встановити виробника, того, хто фактично вирощував поставлену сільськогосподарську продукцію.

Таким чином, за твердженням контролюючого органу, в порушення п. 200.1, абзацу б) п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), встановлено, що ТОВ «Рисоіл Україна» не має права на отримання бюджетного відшкодування заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за травень 2020 року) у розмірі 13350517 грн. по факту включення до розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ (додаток №3 до податкової декларації з ПДВ) сум ПДВ, по яким не встановлено походження поставлених ТМЦ із вказаною номенклатурою (згідно баз даних ЄРПН) по ланцюгу постачання.

Внаслідок доведення до відпрацювання ТОВ «Рисоіл Україна» у категорії «Вигодонабувач» по взаємовідносинам з ТОВ "САНОЛТА" за квітень 2020 на загальну суму ПДВ 19827,6 тис.грн. відповідно наказу ДФС України від 28.07.2015 р. №543 «Про забезпечення контролю податкових ризиків з ПДВ», ГУ ДПС в Одеській області було направлено запити по 2 ланці ланцюга проходження ТМЦ (робіт, послуг) по основним контрагентам-постачальникам ТОВ "САНОЛТА", однак відповідь на момент реєстрації акта до ДПС в Одеській області не надходила. Вказані зустрічні звірки, за твердженнями представника відповідача, необхідні для дослідження законності декларував від`ємного значення правомірності сум бюджетного відшкодування ТОВ «Рисоіл Україна» , яке сформувало за рахунок ТОВ "САНОЛТА", код ЄДРПС 38401364 у квітні 2020 року, та включило до 3 додатку (від 22.06.2020 №) Декларації з ПДВ за травень 2020 року у сумі 13350516,73 грн. Також ГУ ДПС в Одеській області очікує результати документальної планової перевірки ТОВ "САНОЛТА" від ГУ ДПС у Кіровоградській області (Голованівський р-н).

Представник відповідача стверджує, що при отриманні матеріалів, які не підтверджують дані обліку суб`єкта господарювання що перевіряється, керівником податкового органу може бути вжито заходів щодо проведення перевірки відповідно до вимог Податкового Кодексу. Фактично за результатами перевірки даних, зазначених у розрахунку бюджетнего відшкодування ПДВ, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів/послуг, загальна сума ПДВ складає 37792585 грн., у тому числі: серпень 2019 року - 15713,19 грн., березень 2020 року - 1666,67 грн., травень 2020 року - 37775205,51 грн. Перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) Декларації): встановлено її завищення на 5401568 грн., що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації.

Отже, на переконання представника відповідача, з огляду на вищенаведені фактичні обставини та положення законодавства, ДПС в Одеській області повністю правомірно було винесено податкове повідомлення - рішення, а доводи позивача суперечать фактичним обставинам справи.

Представником позивача, надано до суду відповідь на відзив (а.с.86-90 т. 5), в яких представник зазначив, що відзив на позовну заяву не містить заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, із посиланням на відповідні докази та норми права. Відзив фактично є копією акта перевірки, у відзиві простежується дослівне викладення інформації із акта перевірки (8-15,17-19, 26-30 арк.), тобто 16 аркушів акту продубльовано у відзиві на позов. Відзив на позов не містить заперечень щодо обставин і підстав позову, є копією акту перевірки, доводи та аргументи щодо протиправності ППР, які містяться у позовній заяві, відповідачем жодним чином не спростовані.

Крім того, представник позивача зазначає, що вживання в тексті норм підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, та пункту 200.11 статті 200 ПК словосполучень «відшкодування з бюджету податку на додану вартість», «сума бюджетного відшкодування» наряду із «від`ємне значення з податку на додану вартість» свідчить про те, що встановлена підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України умова перевищення 100 тис. гривень як підстава для проведення позапланової документальної перевірки стосується від`ємного значення з податку на додану вартість як окремого від суми бюджетного відшкодування показника податкового обліку. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2020 року по справі № 460/2939/181.

Відповідачем сформовано предмет перевірки наступним чином «з питання законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з податку на додану вартість за травень 2020 року».

Представник позивача вказує, що з урахуванням вищенаведеної позиції Верховного Суду, Відповідачем призначено перевірку всупереч положенням Податкового кодексу України, оскільки умова перевищення 100 тис. гривень стосується від`ємного значення з податку на додану вартість, як окремого від суми бюджетного відшкодування показника податкового обліку та оскільки задекларована сума бюджетного відшкодування не підпадає під вимоги:

розрахунок було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями, здійсненими до 1 липня 2015 року, і яке не підтверджено документальними перевірками,

розрахунок було зроблено за операціями з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування,

Отже, на думку представника позивача, узгодження/неузгодження заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування мало відбуватись виключно за результатом камеральної перевірки, за результатами якої ніяких порушень закону встановлено не було, а підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки відсутні.

Враховуючи наведене, податковий орган під приводом проведення перевірки з «питання законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за травень 2020 року», фактично протиправно провів перевірку заявленого бюджетного відшкодування за травень 2020 року, за відсутності законних підстав проведення такої перевірки, адже відсутні підстави, визначені у 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 та розділі V ПК України.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2021 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.02.2021 року проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

В судовому засіданні 09.02.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення про задоволення адміністративного позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі 21.12.2016 року за №1 003858, основним видом економічної діяльності підприємства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний) (код 46.21).

22.06.2020 року ТОВ «Рисоіл Україна» подано до ГУ ДПС податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2020 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 37792585,00 грн (т.1 а.с. 10-16).

З 28.07.2020 по 03.08.2020 року ГУ ДПС проведено перевірку позивача, за результатами якої складений акт від 10.08.2020 року №452/15-32-04-02/41041279 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Рисоіл Україна», з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за травень 2020 року» (т.1 а.с.19-49).

Позивач подав заперечення на акт перевірки, які були залишені без задоволення (т.1 а.с.50).

На підставі акту перевірки від 10.08.2020 року №452/15-32-04-02/41041279 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В3» від 02.09.2020 року № про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за травень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при надання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку на суму 13350517 грн за звітний період травень 2020 року за декларацією № (зареєстровану 22.06.2020 року) (т.1 а.с. 17).

За результатом розгляду скарги ТОВ «Рисоіл Україна» на податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року №, ДПС України прийнято рішення від 16.11.2020 року №32571/6/99-00-06-02-01-06 про залишення скарги без задоволення.

Так, у висновку акту від 10.08.2020 року №452/15-32-04-02/41041279 зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Рисоіл Україна» вимог Кодексу в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2020 року а саме: п. 200.1, абзацу б) п.200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого ТОВ «Рисоіл Україна» код за не має права на отримання бюджетного відшкодування заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за травень 2020 року) у розмірі 13350517 грн.

Також перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.44.1 ст.44 Податковою кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), ч.2 ст.3, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації), на суму 5401568 грн.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1.ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.202. п.14.1. ст.14 ПКУ продаж (реалізація) товарів -будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 134.1.1. ст.134.1 ПК України об`єктом оподаткування єприбуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. (п.135.1. ст.135 ПК України).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.14.1.156. ст.14 ПК України)

Відповідно до п.198.1-198.3 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 201 ПКУ регламентує питання порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

Пунктом 200.1 ст.200 ПКУ встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абз. б) та в) п. 200.4 ст.200 ПКУ при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду).

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надано визначення наступних понять: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні`підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в акті перевірки зазначено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «САНОЛТА» мали нереальний характер. При цьому згідно з актом перевірки досліджені всі первинні документи саме щодо здійснення операцій з ТОВ «САНОЛТА», проте стверджується, що документи мають силу первинних документів лише у разі здійснення господарських операцій. Підставою для твердження нереальності господарських операцій було лише не наявність податкової інформації, отриманої від ГУ ДПС в Кіровоградській області.

Дослідивши акт перевірки, надані сторонами докази суд вважає, що позивач довів необґрунтованість висновків, викладені в акті перевірки та відповідно неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому суд виходить з наступного.

В акті перевірки від 10.08.2020 року №452/15-32-04-02/41041279 щодо контрагента позивача ТОВ «САНОЛТА» не заперечується, що господарські операції відображені у бухгалтерському обліку позивача за відповідний період; суму ПДВ по податковим накладним, які досліджені та перераховані в акті перевірки, включено до податкового кредиту відповідного періоду, податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН та сума податкового кредиту відповідає податковій декларації з ПДВ за відповідний період та відповідає бухгалтерському обліку.

Судом встановлено, що між ТОВ «Рисоіл Україна» та ТОВ «САНОЛТА» укладено договір поставки від 31.03.2020 №Р19-347 (далі - Договір) на поставку олії соняшникової нерафінованої (першого ґатунку, із насіння соняшника врожаю 2019 року українського походження, наливом) на умовах поставки DAP в місці ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ», Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Центральна, 14 або ТОВ «РИСОІЛ-ЮГ», Одеська область, Лиманський район, с. Визирка згідно з Incoterms 2010. За Договором ТОВ «РИСОІЛ Україна» - покупець, а ТОВ «САНОЛТА» - продавець.

Відповідно до п.п. 2.1 договору кількість товару, що постачається за договором складає 2000,00 метричних тон (допустиме відхилення кількості товару +/- 10% від кількості товару у фізичній вазі за вибором покупця.

Поставка товару здійснюється автотранспортом продавця. Продавець зобов`язується забезпечити товар, що відвантажується, оригіналами товарно-транспортних накладних для терміналу у кількості 5 штук. (п. 5 договору)

Згідно з п. 4.1, 4.2, 4.3 4.1 ціна товару за одну метричну тонну у фізичній вазі складає 17 472,50 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят дві гривні, 50 коп.) без ПДВ, крім того ПДВ 3 494,50 грн., разом з ПДВ 20 967,00 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень, 00 коп.), що на дату укладення договору еквівалентно 764,40 дол. США (сімсот шістдесят чотири дол. США 40 центів) разом з ПДВ.

Орієнтовна загальна вартість товару складає 34945000,00 грн. (тридцять чотири мільйона дев`ятсот сорок п`ять тисяч гривень, 00 коп.) без ПДВ, крім того ПДВ 6989000,00 грн. (шість мільйонів дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч гривень, 00 коп.), разом з ПДВ 41934000,00 грн. (сорок один мільйон дев`ятсот тридцять чотири тисячі гривень, 00 коп.) (допустиме відхилення загальної вартості Товару +/-10%).

Ціна Товару за одну метричну тонну у фізичній вазі підлягає перерахунку за курсом купівлі долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату виставлення рахунку.

Також, між ТОВ «Рисоіл Україна» та ТОВ «САНОЛТА» укладено договір поставки від 16.04.2020 №Р19-367 (далі - Договір) на поставку олії соняшникової нерафінованої (першого ґатунку, із насіння соняшника врожаю 2019 року українського походження, наливом) на умовах поставки DAP в місці ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ», Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Центральна, 14 або ТОВ «РИСОІЛ-ЮГ», Одеська область, Лиманський район, с. Визирка згідно з Incoterms 2010. За Договором ТОВ «РИСОІЛ Україна» - покупець, а ТОВ «САНОЛТА» - продавець.

Відповідно до п.п. 2.1 договору кількість товару, що постачається за договором складає 3000,00 метричних тон (допустиме відхилення кількості товару +/- 10% від кількості товару у фізичній вазі за вибором покупця.

Поставка товару здійснюється автотранспортом продавця. Продавець зобов`язується забезпечити товар, що відвантажується, оригіналами товарно-транспортних накладних для терміналу у кількості 5 штук. (п. 5 договору)

Згідно з п. 4.1, 4.2, 4.3 4.1 ціна товару за одну метричну тонну у фізичній вазі складає 19076,85 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімдесят шість гривень, 85 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 3815,37 грн., разом з ПДВ 22892, 22 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні, 22 копійки), що на дату укладення договору еквівалентно 842,40 дол. США разом з ПДВ.

Орієнтовна загальна вартість товару складає 57230550,00 грн. (п`ятдесят сім мільйонів двісті тридцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 11446110,00 грн., разом з ПДВ 68676660,00 грн. (допустиме відхилення загальної вартості Товару +/-10%).

Ціна Товару за одну метричну тонну у фізичній вазі підлягає перерахунку за курсом купівлі долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату виставлення рахунку.

Умови договору виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, товарно - транспортними накладними щодо перевезення товару до Терміналу, картками обліку експортного вантажу, посвідченнями про якість, актами придатності та пропарки цестерн.

В подальшому отриманий ТОВ «Рисоіл Україна», в тому числі, від ТОВ «САНОЛТА» товар реалізований за межами території України, на підтвердження чого позивачем подані до суду форвардні контракти та вантажно-митні декларації.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 1,8 цього Закону бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Аналіз значених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях.

Так, відповідач ставить під сумнів господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «САНОЛТА» () з підстав наявності узагальненої податкової інформації від ГУ ДПС у Кіровоградській області, яка полягає у тому що ТОВ "САНОЛТА" доведено до відпрацювання листом ДГ С України в рамках наказу ДФС України від 28.07.2015 р. №543 «Про забезпечення контролю податкових ризиків з ПДВ» за період липень - грудень 2019 та січень - березень 2020 у категорії як «Вигодонабувач» та за квітень 2020 у категорії «Вигодоформуючий СГ». З метою відпрацювання ТОВ "САНОЛТА" включено до плану-графіку документальних перевірок на 2020 рік.

Також, в акті перевірки вказано, що отримано узагальнену податкову інформацію від 25.06.2020 № 73/11-28-05-06/38401364 по ТОВ "САНОЛТА", щодо фінансово - господарських операцій з придбання у контрагентів - постачальників за звітні періоди декларування ПДВ червень 2019 року - травень 2020 року. У якій відображено - «...За результатами здійсненого аналізу даних ІС «Податковий блок», Єдиного реєстру податкових накладних, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ «САНОЛТА», що доведені за звітні періоди декларування ПДВ червень 2019 року - березень 2020 року в рамках наказу № 543, встановлені факти документального оформлення нереальних господарських операцій з придбання товарів/послуг.». Згідно висновку узагальненої податкової інформації по ТOB "САНОЛТА", за звітні періоди декларування ПДВ червень 2019 - травень 2020 року:

- встановлено неправомірне визначення ТОВ «САНОЛТА» сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг на загальну суму ПДВ 15 912 138 грн. внаслідок порушення вимог п.п. «а» п. 198.1 ст.198, Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 2 918 725,0грн. та завищення від`ємного значення з ПДВ на 12 993 413 гривень;

- підтверджено відсутність неправомірного визначення ТОВ «САНОЛТА» сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг на загальну суму ПДВ 14 227 505 грн. та наявність об`єктивних ознак для визнання вигодонабувачами контрагентів-постачальників.

Однак, жодних доказів здійснення заходів податкового контролю стосовно ТОВ «САНОЛТА» за результатом яких платнику податку визначені податкові зобов`язання до суду не надано та в акті перевірки не зазначено (як то акти перевірки, податкові повідомлення-рішення).

В свою чергу, в акті перевірки зазначено, що контролюючим органом направлені запити до інших податкових інспекцій по 1 та 2 ланцюгам постачання. Однак, жодних результатів щодо здійснення зустрічних звірок або перевірок становм на дату складання акту перевірки стосовно ТОВ «Рисоіл Україна» контролюючим органом не отримано.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

З огляду на викладене, поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами його контрагента податкових зобов`язань.

Під час дослідження обсягу податкових прав і обов`язків платника за господарською операцією суд не обмежується перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а оцінює всі докази в сукупності та взаємозв`язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

Водночас, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентами.

Дослідивши акт перевірки суд дійшов висновку, що вказаний акт не містить обставин з відповідними доказами, що господарські операції не відбулись, що не настали зміни майнового стану платника податків за результатами їх здійснення. При вказаних обставинах позбавлення права на податковий кредит позивача порушують його майнові права.

В Акті перевірки щодо порушень податкового законодавства позивачем по господарським взаємовідносинам з ТОВ «САНОЛТА» не дотримано вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727), згідно із п. 5 розділу ІІ якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Навпаки в Акті перевірки на заперечується наявність первинних документів щодо господарських відносин позивача з ТОВ «САНОЛТА» та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.

Суд зазначає, що непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

До того ж, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.07.2019 року у справі №808/109/18.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що податкова інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається відповідач.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, базуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ТОВ «Рисоіл Україна» при поданні позову сплачений судовий збір в розмірі 21020,00 грн. за платіжним доручення №3097 від 25.11.2020 року. (а.с. 9)

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Рисоіл Україна» задоволено, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 21020,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 02.09.2020 року №.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на корить товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» (, 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28) сплачений судовий збір у розмірі 21020,00 грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.02.2021 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» (, юридична адреса: 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28)

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5)

Суддя П.П. Марин

.