Справа № 420/747/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/747/20
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України щодо не нарахування заробітної плати за період з 10.02.2018р. по 7.03.2018р. (18 робочих днів), та невиплати повного розрахунку на момент звільнення ОСОБА_1 ;

- стягнути з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 145,53грн. за кожний день затримки, починаючи з 7.03.2018р. по день прийняття судового рішення.;

- стягнути з Військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з лютого 2015р. проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України.

Наказом Військового прокурора Південного регіону України підполковника ОСОБА_1 з 7.03.2018р. звільнено з військової прокуратури Південного регіону України, з виключенням із списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України та усіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 зазначає, що у період з 10.02.2018р. по 7.03.2018р. (18 робочих днів) він отримав грошове забезпечення у сумі 318грн., до якого включено оклад за військовим званням.

Позивач вважає такі дії військової прокуратури протиправними та незаконними, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2020р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що військова прокуратура при розрахунку ОСОБА_1 за період з 10.02.20218р. по 7.03.2018р. діяла в межах та на підставі норм чинного законодавства, оскільки при звільненні позивача розрахунок здійснено в повному обсязі.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом міністерства оборони України від 5.02.2015р. за №72 ОСОБА_1 зараховано на військову службу та направлено у розпорядження військового прокурора Південного регіону України.

У лютому 2015р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянином військової служби у Збройних Силах України.

11.02.2015р. Військовою прокуратурою південного регіону України прийнято наказ за №105к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України з 11.02.2015р. у зв`язку із вступом на військову службу.

Пунктом 2 вказаного наказу позивача призначено старшим прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України, зарахований до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.

Наказом Військової прокуратури Південного регіону України за №808к від 21.10.2015р. ОСОБА_1 був переміщений на рівнозначну посаду - прокурора відділу статистики, ведення ЄРДР військової прокуратури Південного регіону України.

У подальшому строк службових відряджень у район проведення АТО (військова прокуратура Луганського гарнізону) був продовжений відповідними наказами за №455 від 26.06.2017р., за №539 від 27.07.2017р., за №616 від 28.08.2017р..

В подальшому, наказом Військової прокуратури Південного регіону України за №616 від 28.08.2017р., прокурора відділу статистики, ведення єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_1 відряджено у район проведення АТО - військової прокуратури Луганського гарнізону (місто Рубіжне Луганської області) строком на 30 діб з 27 серпня по 25 вересня 2017р. включно у зв`язку зі службовою необхідністю.

Наказом прокуратури Південного регіону за №542к від 28.08.2017р., у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису військової прокуратури Південного регіону України відповідно до Наказу Генерального прокурора України за №76ш від 28.08.2017р., ОСОБА_1 зараховано у розпорядження військового прокурора Південного регіону України з 28.08.2017р..

Листом заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором на адресу військових прокуратур Південного та Центрального регіонів України за №10/5/1-791 вих-17 від 14.09.2017р. позивача повернуто до постійного місця служби.

Так, згідно наказу військового прокурора Луганського гарнізону військової прокуратури сил АТО за №46 від 15.09.2017р., позивач вибув з району проведення антитерористичної операції військової прокуратури Луганського гарнізону (м.Рубіжне Луганської області) до місця постійного проходження служби з 17.09.2017р..

В подальшому, згідно наказів першого заступника керівника антитерористичного центру при службі безпеки України за №82 ДСК від 14.09.2017р. та за №264 ДСК від 17.09.2017р. позивач вибув зі складу сил та засобів збройних сил України з району проведення антитерористичної операції з військової прокуратури Луганського гарнізону починаючи з 17.09.2017р..

Наказом Військового прокурора Південного регіону України ОСОБА_2 за №147к від 7.03.2018р. підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової прокуратури Південного регіону України, з виключенням із списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України та усіх видів забезпечення починаючи з 7.03.2018р..

Згідно довідки військової прокуратури Південного регіону України за №18/116 від 22.10.2018р. за березень місяць 2018р. (по 7.03.2018) позивачу нараховане грошове забезпечення в сумі 25 901,97грн..

Між тим, листом військової прокуратури Південного регіону України за №18- 3670вих-19 від 7.06.19р., встановлено, що позивач з 10.02.2018р. по 7.03.2018р. до дня звільнення отримав грошове забезпечення на суму 318грн. до якого включено оклад за військовим званням, що також підтверджується довідками за №18/40 від 3.04.2018р. та за №18/66 від 3.07.2018р..

Позивач вважає, що у березні 2018р. військовою прокуратурою Південного регіону України при його звільненні не в повному обсязі здійснено розрахунок, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій військової прокуратури, з урахування підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.4 ЗУ "Про прокуратуру" організація та діяльність органів прокуратури визначається Конституцією України, цим та іншими Законами України.

За правилами ч.4 ст.27 ЗУ "Про прокуратуру" військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються ЗУ "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Згідно ст.81 ЗУ "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Структура і умови оплати праці працівників прокуратури затверджено постановою КМУ за №505 від 31.05.2012р..

Правилами п.41 Постанови КМУ за №505 від 31.05.2012р. визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 11.02.2015р. проходив військову службу на посаді у Військовій прокуратурі Південного регіону України, у зв`язку із чим до нього застосовувались правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Колегія суддів зазначає, що військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, відповідно до ч.8 ст.81 ЗУ "Про прокуратуру" та ст.9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплачується грошове забезпечення, а не заробітна плата.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами ЗУ "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", а посилання апелянта на ЗУ "Про прокуратуру" є безпідставним та необґрунтованим.

Між тим, Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України за №260 від 11.06.2008р..

Пунктом 9.1 вищевказаної Інструкції зазначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення подаються за підпорядкованістю командирами військових частин, у списках яких вони перебувають.

Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Приписами п.9.5 Інструкції передбачено, що під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абз. 1 п.9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців, зокрема:

9.5.1. На лікуванні в лікарняних закладах;

9.5.7. У щорічній основній відпустці.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі наказів Військової прокуратури Південного регіону України за №603к від 19.09.2017р., за №705к від 26.10.2017р., за №769к від 23.11.2017р., за №770к від 23.11.2017р., за №796к від 5.12.2017р., за №854/1к від 20.12.2017р., за №10к та №11к від 2.01.2018р., за №29к від 12.01.2018р. та за №51к від 30.01.2018р. (а.с.54-63) перебував на лікуванні в лікарняних закладах, а також у щорічній основній відпустці, перші два місяці протягом котрих мало б виплачуватись грошове забезпечення.

Враховуючи той факт, що Міністром оборони України будь-яких рішень щодо виплати грошового забезпечення на підставі абз.3 п.9.1 Інструкції не приймалось, а період виплат грошового забезпечення на протязі двох місяців після звільнення від займаної посади припав на перебування ОСОБА_1 на лікарняному та у щорічній основній відпустці, судова колегія приходить до висновку, що військова прокуратура Південного регіону України діяла в межах та на підставі норм чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2020р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Градовський Ю.М.
Судді Крусян А.В. Яковлєв О.В.