Справа № 640/17492/20
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: ДП "Національні інформаційні системи" про скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому, з урахуванням заяв про зміну предмету та уточнення позову, просила визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу відповідача від 20 серпня 2020 року № 2874/5 "Про задоволення скарги" щодо анулювання доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за її участю, проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без виклику учасників справи у судове засідання (в порядку письмового провадження).

09 лютого 2021 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було розглянуто скаргу ТОВ "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" від 15 травня 2020 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 20 травня 2020 року за № 14184-33-20 на рішення від 26 квітня 2019 року №№ 46682092, 46683010, 46682295, 46681436, 46681704, 46681013, 46683408, 46683463, 46682488, 46683305, 46683224,46680456, 46682862, від 27 квітня 2019 року №№ 46684142, 46685693, 46685724, 46685221, 46685193, 46685173, 46685338, 46685661, 46685665, 46684685, 46684988, 46684634, 46685083, 46685028, 46684559, 46684814, 46685520, 46684182, 46684502, 46684057, 46684019, 46685642, 46685540, 46685531, 46685649, 46685657, 46685128, 46685676, 46685727, 46685738, 46685684, 46685715, 46685707, 46685720, 46685600, 46685629, 46685670, 46685499, 46685444, 46685468, 46685367, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та щодо анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу ОСОБА_1

За наслідком розгляду вказаної скарги, Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції ухвалено висновок від 28 липня 2020 року, яким рекомендовано скаргу ТОВ "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" задовольнити та, зокрема, анулювати позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі вказаного висновку, відповідачем було прийнято наказ від 20 серпня 2020 року № 2874/5, п. 3 якого вирішено анулювати позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (надалі за текстом- Закон №755-IV) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.( ч. 3 ст. 34 Закону №755-IV).

Як вбачається з матеріалів справи та не було заперечено сторонами, 15 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. було проведено реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за результатами якої змінено склад учасників та розмір статутного капіталу TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ". Вказану реєстраційну дію було скасовано наказом Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року № 1044/5. Внаслідок дії наведених обставин, у період з 06 лютого 2020 року по 18 квітня 2020 року ОСОБА_2 не був керівником TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" з огляду на відсутність відомостей про це у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва, що строк для подання скарги щодо оскаржуваних рішень не може включати період з 06 лютого 2020 року по 18 квітня 2020 року, тобто періоду, коли ОСОБА_2 не був керівником скаржника та коли тривав юридичний ефект неправомірних реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в подальшому скасованих Міністерством юстиції України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, скарга подана з дотриманням вимог ч. 3 ст. 34 Закону №755-IV у встановлений термін, оскільки протилежний підхід, по-перше, стимулював би вчинення неправомірних реєстраційних дій, у тому числі з метою штучного створення процесуальних перешкод для їх подальшого адміністративного оскарження, по-друге, толерував би несправедливій ситуацію, коли держава відмовляє у захисті порушеного права через обставини, настанню яких з огляду на положення Конституції та законодавства України держава має запобігати, а тому доводи позивача є необгрунтовані, з чим погоджується і колегія суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 8 ч. 8 ст. 34 Закону №755-IV, Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Таким чином, оскільки строк подачі скарги не закінчився, відповідачем правомірно прийнято скаргу до розгляду.

Відповідно до пункту 2, 3 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1128 (надалі за текстом- Порядок №1128, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах за умови підписання її скаржником, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1128, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Пунктом 10 Порядку №1128 передбачено, що для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Відповідно до п. 11, 12 Порядку №1128, Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1)телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2)засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

Як вбачається з даних офіційного веб-сайту відповідача (https://minjust.gov.ua/other/zasidannya_kolehiyi), на ньому було розміщено оголошення про здійснення розгляду скарги TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" на засіданнях Колегії 11 червня 2020 року, 23 червня 2020 року та 28 липня 2020 року, що також не заперечується позивачем.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про дотримання відповідачем порядку розгляду скарги TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" в аспекті окреслених вище питань, які ставились під сумнів державним реєстратором у поданій позовній заяві.

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді скарги TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" було з`ясовано, що у липні 2018 року скаржником, як орендарем, було укладено з власниками об`єктів нерухомого майна договори оренди. Відповідне право користування було зареєстровано за скаржником в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

З відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі оскаржуваних TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" рішень, приватним нотаріусом ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію припинення права користування скаржником щодо об`єктів нерухомого майна. Рішення позивача, які оскаржувались TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ", прийняті за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію іншого речового права, до яких додано рішення постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Центральна універсальна біржа" та заяви власників об`єктів нерухомого майна про припинення дії договорів оренди, підписи на яких засвідчено позивачем.

Відповідно до п.п. 7, 13 ч. 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо нерухомого майна та справи, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 статті 55 Закону України "Про третейські суди", рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні.

Посилання скаржника на те, що відповідні рішення третейського суду не передбачали заходів примусового виконання, були виконані добровільно та, відповідно, не потребували видачі виконавчого документа, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Враховуючи обставини справи, зобов`язаною стороною є TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ", який жодним чином не виявляв своєї доброї волі на виконання відповідних рішень третейського суду, що вбачається, зокрема, з обставин оскарження ним рішень позивача про державну реєстрацію.

З огляду на відсутність виконавчого документа, суд зазначає, що критично важливим є встановлення наявності факту укладення сторонами відповідних третейських угод.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді відповідачем скарги TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ", позивач зазначала, що угоди про передачу спору на вирішення третейським судом були надані їй власниками об`єктів нерухомості для ознайомлення, після чого були їм повернуті.

Проте, матеріали справи, як і позовна заява разом із апеляційною скаргою не містять факту підписання третейських угод.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що висновок третейського суду щодо наявності у нього повноважень для вирішення спору за відсутності підтвердження правомірності такого висновку з боку держави (в рамках процесу щодо видачі судом виконавчого документа) сам по собі не може мати юридичного значення для третіх осіб, у тому числі державних реєстраторів.

Під час розгляду скарги TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ" відповідачем встановлено, що договори оренди не передбачали безумовного права на їх розірвання в односторонньому порядку. Отже, відповідні заяви власників об`єктів нерухомого майна про припинення дії договорів оренди не є документами, що підтверджують правомірність оскаржуваних рішень, тим більше, що вони були адресовані не іншій стороні договорів (TOB "ТРЕЙД ПЕТРОЛ ІНВЕСТ"), а позивачу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення державного реєстратора були прийняті на підставі документів, які не дають змоги встановити припинення відповідних речових прав скаржника на об`єкти нерухомого майна.

Крім того, як вбачається з відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, рішення позивача від 26 квітня 2019 року №№ 46682092, 46683010, 46682295, 46681436, 46681704, 46681013, 46683408, 46683463, 46682488, 46683305, 46683224, 46682862, від 27 квітня 2019 року №№ 46684142, 46685724, 46685221, 46685193, 46685173, 46685338, 46685661, 46685665, 46684634, 46685083, 46684182, 46684502, 46685531, 46685649, 46685738, 46685684, 46685670, 46685499, 46685416, 46685367 прийнято поза межами нотаріального округу позивача, на території якого він здійснює нотаріальну діяльність.

Абзацом 1 ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна.

Пунктами 1, 2 ч. 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Пунктами 4, 9 ч. 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що підставою для відмови в державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; подання документів до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Також суд зазначає про необхідність дотримання таких принципів права як "законні очікування" та "юридична визначеність", які знайшли своє відображення в практиці Суду Європейського Союзу (European Court of Justice, ECJ), який виступає останньою інстанцією у справах про застосування acquis communautaire - права Європейського Союзу (ЄС) - та забезпечує єдність застосування права ЄС в державах-членах.

Виходячи з системного аналізу адміністративно-правових принципів колегія суддів приходить до висновку, що у випадку, коли законодавством передбачена певна процедура (порядок) прийняття рішень, розгляду питань і вчинення дій суб`єктом владних повноважень, то така процедура повинна будь що бути дотримана цим суб`єктом.

Стосовно інших посилань позивача, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з диспозиції наведеної норми та з врахуванням обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувана частина рішення відповідача прийнята в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Файдюк В.В.