Справа № 400/3887/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3887/20

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 19 листопада 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Кабінету Міністрів України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Кабінету Міністрів України, про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 10 серпня 2020 р.; зобов`язання відповідача надати відповідь на вказане звернення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що 10 серпня 2020 р. через урядовий контактний центр подав до відповідача звернення, в якому йшлося про те, що він за дорученням начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області (надалі - РОВР у Миколаївській області) виконував роботу за внутрішнім сумісництвом. На його неодноразові звернення оформити таку роботу відповідною угодою, начальник РОВР у Миколаївській області відмовився. Незважаючи на подання заяви про звільнення за власним бажанням, позивача було звільнено у зв`язку з порушенням трудової дисципліни. На день звільнення, з ним не було проведено розрахунку. В своєму зверненні позивач просив відповідача призначити з цього приводу перевірку. За твердженням позивача, станом на 14 вересня 2020 р. його звернення відповідач не розглянув, будь-якої відповіді не надав, що розцінюється позивачем як порушення вимог Закону України "Про звернення громадян".

З метою захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, подано було відзив, в якому позов відповідач не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, до нього надійшла низка звернень ОСОБА_1 , в тому числі від інших органів та повторні звернення позивача з одного й того ж самого питання. Для перевірки викладених заявником фактів, УДП у Миколаївській області було проведено інспекційне відвідування РОВР у Миколаївській області за наслідками якого ОСОБА_1 надана відповідь по всіх порушених в його зверненнях питаннях (а. с. 27-30).

В матеріалах справи наявна відповідь позивача на відзив, в якій ОСОБА_1 послався на те, що відзив не відповідає вимогам законодавства, підписаний особою без вказівки на її повноваження та відсутні додатки до нього (а. с. 24-26).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку із чим, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги вказано, що ухвалене судом першої інстанції рішення апелянт вважає таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки перевірка з боку відповідача по обставинам, викладеним у скарзі не проводилась, справедливий та неупереджений розгляд справи з боку суду першої інстанції не був здійснений.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, 10 серпня 2020 р. позивач подав до Управління Держпраці у Миколаївській області електронне звернення, в якому вказав, що Регіональним Офісом водних ресурсів у Миколаївській області були порушені його трудові права, зокрема при його звільненні, з ним не проведено розрахунок (а. с. 7, 43).

Однак, міри щодо протиправної діяльності посадової особи Регіонального Офісу водних ресурсів у Миколаївській області, які були викладені у звернення Позивачем від 10.08.2020 року відповідач не прийняв, по питанням викладеним в зверненні (вх.№CA-11059214/Д1 від 10/08/2020) відповідь Позивачу не надав.

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розглянув звернення позивача від 10 серпня 2020 р. та надав на нього відповідь, а тому відсутні підстави для покладення на нього обов`язку надати відповідь на звернення.

До того ж, суд першої інстанції зауважив, що дослідження судом суті відповіді відповідача, виходить за межі предмету доказування в даній справі, так як позивач обґрунтував свій позов її відсутністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та правильними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу дотримання відповідачем під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.08.2020р. вимог Закону України «Про звернення громадян», що відображено у позовній заяві.

Як встановлено ст.40 Конституції України, держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, врегульовано Законом України "Про звернення громадян" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 1 та 3 ст.3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

При цьому. питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону України «Про звернення громадян», згідно приписів якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За загальним правилом, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону №393/96-ВР)

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними (ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу,про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що особа, яка звернулася до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, заявами у порядку Закону України «Про звернення громадян» в будь-якому випадку має отримати відповідь на своє звернення, в тому числі: про результати розгляду звернення.

Як встановлено колегією суддів, 10.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Миколаївській області з електронним зверненням № СА 11059214/Д1, яке зареєстровано за вх. № С-280-20/8 УГЛ від 10.08.2020р.

У вказаному зверненні, заявником було порушено питання про призначення фахової перевірки з питань, викладених у цьому зверненні та уповноважити сплатити йому заробітну плату за виконану роботу.

Так, заявник визначив наступні обставини у своєму зверненні, з перевірки яких наголошувалось у зверненні від 10.08.2020р.: «у період з 19 травня 2020р. по 25 червня 2020р. заявник працював провідним юрисконсультом Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області. 29 травня 2020р. начальник Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області запропонував заявнику виконувати роботу за внутрішнім сумісництвом у вільний від основної роботи час, з оплатою 50% від основного розміру заробітної плати посади провідного юрисконсульта, яку Самсонов займав. Для цього, як фізичній особі заявнику було надано довіреність № 11/885 від 29.05.2020р. та начальник пообіцяв підписати угоду з ОСОБА_1 по роботі за внутрішнім сумісництвом строком до 31 грудня 2020р. Визначену роботу заявник виконував сумлінно, як зазначається у зверненні, кожного дня по 4 години після основного робочого часу. На неодноразові запитання (у період з 19.05.2020р. по 22.06.2020р.) до начальника стосовно підписання угоди про роботу за внутрішнім сумісництвом, жодної відповіді заявник не отримав, що змусило ОСОБА_1 подати письмову заяву з проханням підписати індивідуальну угоду. Однак, письмової відповіді заявник не отримав та зазначав, що станом на 10.08.2020р. з ним не розрахувались за виконану роботу, матеріали по справі, яку він вивчав начальник РОВР у миколаївській області письмово прийняти відмовився. 22.06.2020р. начальник РОВР у Миколаївській області з втручанням у його професійну діяльність заборонив заявнику відвідувати районний суд що розглядав цивільну справу, на якою за сумісництвом працював ОСОБА_1 за домовленістю з начальником РОВР у Миколаївській області, проігнорував заяву ОСОБА_1 від 24.06.2020р. про звільнення за власним бажанням, звільнив заявника 25.06.2020р. з основної роботи з порушення законодавства, не надавши при цьому ані копії наказу, ані провівши остаточного розрахунку» (а.с.15).

Як свідчать матеріали справи, електронне звернення позивача зареєстроване УДП у Миколаївській області 10 серпня 2020 р. о 9:54 год. за номером СА-11059214/Д1 (а. с. 43).

При цьому, на розгляді відповідача вже знаходилась низка аналогічних за змістом звернень ОСОБА_1 (а. с. 31-33, 38-43).

17 серпня 2020 р. УДП у Миколаївській області видало наказ № 210 "Про проведення інспекційних відвідувань", згідно з додатком до якого, у період з 17 до 31 серпня 2020 р., заплановано інспекційне відвідування РОВР у Миколаївській області (а. с. 35).

27.08.2020р. інспектора праці проведено інспекційне відвідування Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області.

8 вересня 2020 р. Управління Держпраці у Миколаївській області листом за номером С-280-20, повідомило ОСОБА_1 про результат інспекційного відвідування та про розгляд всіх його звернень, які надійшли до відповідача, в тому числі і звернення від 10 серпня 2020 р. СА-11059214/Д1. Як вказано цьому листі, відповідач не встановив порушень з боку РОВР у Миколаївській області трудових прав позивача (а. с. 46-48).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 від 10.08.2020р. відповідачем було розглянуто, та на адресу заявника надіслано відповідь.

Розгляд звернення та надіслання відповіді на звернення ОСОБА_1 відбулось у строки, визначені ЗУ «Про звернення громадян».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, оскільки доводи позовної заяви про вчинення відповідачем бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення (вх..№о СА-11059214/Д1 від 10.08.2020).

Доводи апеляційної скарги не містять жодних обґрунтувань в чому саме полягає на думку апелянта порушення судом першої інстанції норм права.

Посилання апелянта ж на те, що перевірка з боку відповідача по обставинам, викладеним у скарзі не проводилась, колегія суддів вважає необґрунтованими, позаяк як вірно зауважив суд першої інстанції, дослідження відповіді по суті, виходить за межі позовних вимог та предмету доказування у даній справі, так як звертаючись до суду з даною позовної заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги саме відсутністю відповіді відповідача на його звернення.

Між тим, у ході судового розгляду справи, було спростовано такі твердження апелянта та зазначені обставини щодо розгляду відповідачем згідно вимог ЗУ «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 у передбачені нормами чинного законодавства строки та надання відповіді, підтверджується й апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, ґрунтуються на доводах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та яким надано належну правову оцінку, відтак висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, так як ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020р., апелянта було звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 400/3887/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.