Справа № 580/4020/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4020/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії з урахуванням стажу роботи у Ліспромгоспі № 3 з 13.12.1985 до 01.01.1991 з розрахунку 1 рік роботи за 1,5 року пільгового стажу, як особі, що працювала у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу роботи у Ліспромгоспі № 3 з 13.12.1985 до 01.01.1991 з розрахунку 1 рік роботи за 1,5 року пільгового стажу, як особі, що працювала у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та призначити і нарахувати пенсію за віком з 31.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не призначив пенсію у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зазначає, що має відповідний стаж роботи, у т.ч. набутий на роботах у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що зараховується з розрахунку 1 рік роботи за 1,5 року стажу. Це підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.08.2019 № 97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2020 з доданими документами та прийняти відповідне рішення щодо призначенні їй пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 17.02.2021.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.07.2019 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком. До заяви додала копії: довідки РНОКПП та паспорта; трудової книжки та документів про стаж; довідки про заробітну плату; свідоцтва про народження та шлюб.

Однак, рішенням від 05.08.2019 № 97 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Листами відповідача від 22.04.2020 № 2300-0301-8/16226 та від 05.08.2020 № 4444-4678/Т-03/8-2300/20, позивача повідомлено про те, що згідно із записами у трудовій книжці позивача та довідці від 18.02.2019 № Н-8 вона працювала у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 13.12.1985 до 25.04.1992 в Янтальському лісокомплексі «Ялко». У трудовій книжці та вказаній довідці відсутні записи про укладення строкового трудового договору та користування пільгами, а тому, відсутні підстави для зарахування вказаного стажу у пільговому обчисленні.

Не погоджуючись з такою відмовою пенсійного органу, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з наступного:

- наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором. Для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність;

- факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, то спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців;

- в трудовій книжці та довідках є посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто, оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності, з огляду на що, стаж підлягає пільговому обчисленню з розрахунку 1 рік роботи за 1,5 року стажу, а тому, суд першої інстанції констатував, що за наслідком розгляду спору, відповідач не довів законності рішення від 05.08.2019 № 97 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги:

- на переконання апелянта, для права виходу на пенсію стаж зараховується в календарному розмірі, а пільговий обрахунок стажу, а саме рік за півтора роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, може бути врахований до загального стажу виключно для обрахунки суми пенсійної виплати;

- суд першої інстанції не врахував того, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, вона не мала достатнього страхового стажу, а тому, не мала права на її призначення;

- позивачем було пропущено строк на звернення до суду з даним позовом.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (надалі по тексту також - Закон № 1058)

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому, до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Згідно з даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулось 31.07.2019 вона має право на призначення пенсії за віком у 59 років за умови наявності страхового стажу не менше 26 років, на що, було звернуто увагу і судом першої інстанції.

Варто врахувати, що за ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховим стажем є період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Нормами ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, тобто до січня 2004 року, зараховуються до стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто - Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (надалі по тексту також - Закон № 1788-XIІ), до стажу роботи зараховується робота, виконана на підставі трудового договору на підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах і кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону № 1788, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 5 Прикінцевих положень № 1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Так. пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Тож, з наведеного слідує, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані один з документів: трудова книжка, письмовий трудовий договір, довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вищевказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 у справі № 352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а та від 18 червня 2020 року у справі № 537/1415/17.

За встановлених та досліджених судом першої інстанції під час розгляду спору по суті обставин, з яких слідує, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, колегія суддів підтримує висновок окружного суду про те, що спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців. До того ж, в трудовій книжці позивача та довідках є посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто, оформлені належним чином, що не дає підстав для сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що факт роботи позивача в місцевостях Крайньої Півночі підтверджено записом у його трудовій книжці та архівною довідкою, які містять необхідні вихідні дані, і такі документи були подані позивачем до ГУ ПФУ в Черкаській області при зверненні із заявою про призначення їй пенсії.

Колегія суддів вважає, що в цій частині спір було вирішено судом першої інстанції правильно та з наданням правової оцінки всім важливим та основним доводам сторін.

У частині посилань апелянта на те, що для права виходу на пенсію стаж зараховується в календарному розмірі, а пільговий обрахунок стажу, а саме, рік за півтора роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, може бути врахований до загального стажу виключно для обрахунки суми пенсійної виплати, колегія суддів вважає такі нормативно непідтвердженими, а також наголошує на тому, що вказані обставини не були покладені ні в одну з наданих позивачу відповідей про відсутність підстав для призначення пенсії.

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять належних доказів отримання позивачем рішення від 05.08.2019 № 97 про відмову у призначенні їй пенсії за віком, а повернення документів заявнику не є достатньою підставою для ствердження про обізнаність заявника про причини та підстави для відмови їй у призначенні пенсії. Натомість, суд першої інсатнції цілком правильно звернув увагу на те, що такі підстави для відмови були вказані у листах відповідача від 22.04.2020 № 2300-0301-8/16226 та від 05.08.2020 № 4444-4678/Т-03/8-2300/20, що і стало передумовою звернення в суд з цим позовом для позивача, на підставі вже яких, позивач виклала доводи позовної заяви та заявила позовні вимоги. Крім того, колегією суддів наголошується на нормах ст. 46 Конституції України, за якими громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко