Справа № 640/784/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Київ №640/784/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомУкраїнсько-Іспанського спільного підприємства «ІБЕРУС-КИЇВ»
до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві
встановив:

Українсько-Іспанське спільне підприємство «ІБЕРУС-КИЇВ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило:

-скасувати постанову заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцової Олени Сергіївни про відкриття виконавчого провадження №63955367 від 18 грудня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі на призначено справу до судового розгляду на 26 січня 2021 року. Окрім того зазначеною ухвалою зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №63955367.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена на підставі вимоги №Ю-54313-17 від 09 вересня 2020 року, виданої Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві про стягнення на користь держави 556107,42 грн. Однак вимогу податкового органу позивач не отримував, а відтак грошові зобов`язання підприємства є неузгодженими. Відповідач, приймаючи до примусового виконання вказаний виконавчий документ мав з`ясувати ці питання. З огляду на неузгодженість грошового зобов`язання були відсутні підстави для подання вимоги до виконавчої служби.

В подальшому позивач додатково подав заяву, в якій окрім первісних вимог просив додатково скасувати постанову заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцової Олени Сергіївни про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №63955367 від 18 грудня 2020 року та постанову заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцової Олени Сергіївни про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №63955367 від 18 грудня 2020 року.

Зважаючи на те, що подана позивачем позовна заява з додатковими вимогами не відповідала положенням частин першої, сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року така позовна заява повернута без розгляду.

У судове засідання 26 січня 2021 року прибув позивач. Відповідач не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Матеріали виконавчого провадження не надійшли також.

В зв`язку з ненаданням матеріалів виконавчого провадження судом відкладено судове засідання на 10 лютого 2021 року.

Втім 27 січня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов з матеріалами виконавчого провадження.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказував на правомірність своїх дій та їх відповідність нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа свого відношення до позову не висловила.

У судове засідання 10 лютого 2021 року прибув представник позивача, який підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник третьої особи у судовому засіданні свого відношення до позову не висловив, вказавши, що йому потрібен для цього час для надання можливості ознайомитись із позовом та відзивом. Проте, станом на час ухвалення судового рішення по суті спору до суду не надійшли пояснення третьої особи.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи зазначені у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

У силу норм частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини третьої цієї статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною четвертою статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцовою Оленою Сергіївною постановою ВП №63955367 від 18 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги №Ю-54313-17У, виданої 09 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, з огляду на що вимога №Ю-54313-17У від 09 вересня 2020 року має відповідати вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на неузгодженість сум податкового зобов`язання і, відповідно, відсутності підстав для звернення вимоги до примусового виконання.

Проте, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-54313-17У від 09 вересня 2020 року, у пункті 5 останньої вказана дата набрання чинності вимогою - « 06.11.2020».

Слід звернути увагу, що ані Закон України «Про виконавче провадження», ані інші нормативно-правові акти щодо вчинення виконавчих дій, не покладають на державного (приватного) виконавця обов`язку при пред`явленні до примусового виконання виконавчого документу здійснювати перевірку реквізитів цього документу на їх відповідність дійсним обставинам.

Також до повноважень державного виконавця не віднесено чинним законодавством обов`язку перевірки дій посадових осіб органу, що видав виконавчий документ щодо обставин направлення такого виконавчого документу зацікавленим особам та отримання ними такого документу.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-54313-17У від 09 вересня 2020 року, яка набрала чинності 06 листопада 2020 року, звернута до примусового виконання 17 грудня 2020 року, тобто в межах встановленого частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26)

Згідно з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З огляду на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-54313-17У від 09 вересня 2020 року як виконавчий документ відповідала вимогам частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та за відсутності підстав, визначених частиною четвертою цієї статті для повернення виконавчого документу стягувачу, - державним виконавцем правомірно було відкрито виконавче провадження ВП №63955367 та винесено відповідну постанову від 18 грудня 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач виконав покладений на нього зазначеною статтею обов`язок.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Українсько-Іспанському спільному підприємству «ІБЕРУС-КИЇВ» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко