Справа № 819/1566/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 819/1566/16 пров. № А/857/401/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року, ухвалене суддею Мірінович У.А. у м. Тернополі о 16 год. 00 хв. у справі № 819/1566/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання незаконним рішення та зобов`язання прийняти рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати неправомірним рішення відповідача від 02.11.2016 року про відмову у задоволенні скарги позивачки від 04.10.2016 року на неправомірні дії посадової особи відповідача під час розгляду її звернення від 29.02.2016 року № Н261185.16/19 та зобов`язати відповідача скаргу від 04.10.2016 року задовольнити.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.10.2020 року позивачка звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із скаргою на незаконну діяльність та бездіяльність представника Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав ОСОБА_2 , допущену під час розгляду звернення позивачки від 29.02.2016 року № Н261185.16/19.

У відповідь на вказану скаргу, керівник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Крикливенко Б.В. листом № 2/9-Н276159.16/19-14 від 2.11.2016 року повідомив позивачку про відсутність правових підстав для застосування заходів реагування за її скаргою від 04.10.2016 року.

Позивачка вважає, що під час розгляду зазначеної вище скарги, відповідач не забезпечив її всебічний розгляд, оскільки поза увагою відповідача залишено те, що представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О., під час розгляду звернення позивачки допустив затягування розгляду звернення внаслідок надіслання безпідставних запитів, не повідомив заявницю про суть рішення, прийнятого за зверненням позивачки, не навів мотивів відмови та не зазначив орган до якого таке рішення може бути оскаржене, не притягнув винних осіб до адміністративної відповідальності.

Позивачка вважає, що відповідач порушив її право на належний розгляд скарги на дії посадової особи відповідача, у зв`язку з чим рішення відповідача про відмову у задоволенні її скарги на дії посадової особи відповідача необхідно скасувати та зобов`язати відповідача скаргу задовольнити.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 червня 2020 року вказані рішення попередніх судових інстанцій скасовано, а справу № 819/1566/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В цій постанові Верховний Суд вказав, що висновки судів зроблені без дослідження змісту скарги позивачки від 04.10.2016 року та відповіді на неї.

За результатами нового розгляду справи Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення від 09.11.2020 року, яким адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути, з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», скаргу ОСОБА_1 від 04.10.2016 року та повідомити ОСОБА_1 про наслідки її розгляду.

У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили позивачка та відповідач, подавши апеляційні скарги.

Позивачка у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову.

У апеляційній скарзі позивачка пояснює, що представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О., під час розгляду звернення позивачки від 29.02.2016 року допустив порушення строків розгляду звернення, визначених Законом України «Про звернення громадян», не навів мотивів прийняття рішення, порядку та строків його оскарження, неповно і необ`єктивно розглянув звернення позивачки. Ці твердження позивачка виклала у скарзі від 04.10.2016 року, однак, відповідач протиправно не взяв до уваги те, що представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. розглянув звернення позивачки за межами місячного строку, як цього вимагає Закон України «Про звернення громадян», не надав оцінку діям представника Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав ОСОБА_2 з приводу порушеного питання щодо бездіяльності Тернопільської обласної державної адміністрації, у зв`язку із ненаданням відповіді за запит позивачки від 27.06.2014 року. Крім того, позивачка зазначила, що відповідач помилково вважає, що ненадання відповіді на запит на виконання судового рішення знаходиться поза межами оцінки відповідача, а належить до сфери примусового виконання рішення, оскільки оцінка таким обставинам повинна бути дана незалежно від того чи відповідь на запит не надано за наслідками невиконання судового рішення чи ні, а процедура примусового виконання судового рішення є правом особи, якої це рішення стосується.

Відповідач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що Уповноважений має право направляти відповідним органам акти реагування, передбачені статтею 15 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», лише у разі виявлення ознак порушення прав і свобод людини і громадянина. В свою чергу, відповідь на звернення позивачки від 29.02.2016 року надана листом від 24.03.2016 року, у межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян». Крім того, у цьому листі, позивачці повідомлено про відкриття провадження у справі про забезпечення прав на належний розгляд скарги позивачки від 27.06.2014 року.

Також відповідач зазначив, що Закон України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не визначає строк, в межах якого Уповноважений має здійснити своє провадження, та, враховуючи основні завдання Уповноваженого з прав людини, а саме відновлення порушеного права заявника, або усунення чинників, які створюють передумови для таких порушень, на думку відповідача, провадження може тривати понад строк, передбачений Законом України «Про звернення громадян».

Відповідач додатково зазначив, що строк притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Тернопільської обласної державної адміністрації, у зв`язку із ненаданням відповіді на запит позивачки від 27.06.2014 року, минув.

Тому відповідач вважає, що підстав для вжиття заходів реагування до представника Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. немає.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 06.04.2015 року постановою Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/355/15-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 року визнано протиправною бездіяльність Тернопільської обласної державної адміністрації та зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію належно, у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.06.2014 року та звернення від 12.01.2015 року, в її присутності.

29.02.2016 року позивачка звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій зазначила, що її скарга від 27.06.2014 року продовжує залишатись Тернопільською обласною державною адміністрацією без належного розгляду відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та судового рішення у справі № 819/355/15-а від 06.04.2015 року, з огляду на що просила, притягнути голову Тернопільської обласної державної адміністрації до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП.

24.03.2016 року листом № 8.3/7-Н261185;Н261407.16-1/19-14, представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О., повідомив позивачку про відкриття провадження за її зверненням від 29.02.2016 року.

05.05.2016 року представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. повідомив позивачку про добровільне виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/355/15-а Тернопільською обласною державною адміністрацією.

У подальшому, представник Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. листом № 8.3/7-Н265837;268730.16-3/19-14 від 06.09.2016 року повідомив позивачку про закриття провадження, у зв`язку із відсутністю правових підстав для застосування додаткових заходів реагування Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за її зверненням від 29.02.2016 року.

04.10.2020 року позивачка звернулась із скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на незаконну діяльність та бездіяльність представника Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Лях Д.О., допущені під час розгляду її звернення від 29.02.2016 року.

У відповідь на вказану скаргу, керівник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Крикливенко Б.В. листом № 2/9-Н276159.16/19-14 від 02.11.2016 року повідомив позивачку про відсутність правових підстав для застосування заходів реагування за її скаргою від 04.10.2016 року.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді скарги позивачки від 04.102016 року діяв необ`єктивно і не всебічно. На основі цих мотивів зробив висновок про часткове задоволення позову та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивачки від 04.10.2016 року.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Предметом спору у цій справі є рішення відповідача від 02.11.2016 року про відмову у задоволенні скарги позивачки від 04.10.2016 року на дії представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. при розгляді її звернення від 29.02.2016 року щодо ненадання Тернопільською обласною державною адміністрацією відповіді на її звернення від 27.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 16 закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Апеляційний суд встановив те, що 04.10.2016 року позивачка подала до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу на дії представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. при розгляді її звернення від 29.02.2016 року щодо ненадання Тернопільською обласною державною адміністрацією відповіді на її звернення від 27.06.2014 року.

За результатами скарги Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 02.11.2016 року прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні її скарги.

Рішення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ґрунтується на тому, що відповідь на звернення позивачки від 29.02.2016 року дана в межах строку встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян». Крім того зазначено, що Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не визначено строк, протягом якого Уповноважений має здійснювати провадження за зверненнями осіб. У рішенні зазначено, що провадження за зверненням позивачки здійснено представником Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляхом Д.О. в межах розумного строку, оскільки для з`ясування всіх обставин справи необхідним було отримання пояснень від посадових осіб Тернопільської обласної державної адміністрації, направлення запиту до Головного управління юстиції у Тернопільській області.

Крім цього, у рішенні за результатами розгляду скарги позивачки зазначено, що позивачці роз`яснено вимоги частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до яких стягнення при триваючому правопорушенні може бути накладено не пізніше 3 місяців з дня виявлення.

Позивачка вважає, що відповідач не об`єктивно розглянув скаргу позивачки та не всебічно дослідив обставини викладені у скарзі, внаслідок чого, рішення відповідача, на думку позивачки, є необґрунтованим.

Рішення про відмову у задоволенні скарги, відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про звернення громадян», може бути оскаржено безпосередньо до суду.

Оцінюючи мотиви на яких ґрунтується рішення відповідача, апеляційний суд виходить з такого.

Що стосується строку розгляду звернення позивачки від 29.02.2016 року про ненадання Тернопільською обласною державною адміністрацією відповіді на її звернення від 27.06.2014 року апеляційний суд зазначає наступне.

29.02.2016 року позивачка звернулась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з заявою (зверненням) про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Тернопільської обласної державної адміністрації за частиною 7 статті 212-3 КУпАП за відсутністю належного, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», розгляду заяви позивачки від 27.06.2014 року.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, звернення позивачки до Уповноваженого мало бути остаточно вирішено у строк не більше 45 днів.

Апеляційний суд встановив, що листом від 24.03.2016 року № 8.3/7-Н261185 представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. повідомив позивачку про те, що провадження за зверненням позивачки від 29.02.2016 року відкрито.

Листом від 06 вересня 2016 року № 8.3/7-Н265837;268730.16-3/19-14 представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. повідомив позивачку, що правових підстав для застосування заходів реагування Уповноваженого з прав людини за зверненням позивачки від 29.02.2016 року немає.

Отже, представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. лише 06.09.2016 року прийняв остаточне рішення за результатами розгляду зверненням позивачки від 29.02.2016 року.

Апеляційний суд, враховуючи наведені обставини та норму статті 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо строку розгляду звернення, вважає, що представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. розглянув звернення позивачки за межами максимального 45 денного строку визначеного статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

На це звернув увагу Верховний Суд при розгляді цієї справи.

Отже, відповідач при розгляді скарги позивачки від 04.10.2016 року на неправомірні дії представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. зробив невірний висновок про те, що представник Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Лях Д.О. розглянув звернення позивачки від 29.02.2016 року в межах, визначеного Законом України «Про звернення громадян», строку.

При цьому, Верховний Суд при розгляді цієї справи вказав, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які б відрізнялися від визначених у Законі України «Про звернення громадян», положення статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не містять.

Предметом скарги позивачки від 04.10.2016 року, крім строку розгляду звернення, є не наведення представником Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляхом Д.О. мотивів відмови в задоволенні звернення позивачки від 29.02.2016 року та складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо голови Тернопільської обласної державної адміністрації за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП.

Апеляційний суд дослідивши рішення відповідача від 02.11.2016 року встановив, що ці обставини відповідач не перевірив, а лише дав відповідь, що адміністративне стягнення до посадових осіб Тернопільської обласної державної адміністрації не застосовано, оскільки минув строк притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, відповідач не перевірив чи дана була відповідь на це питання представником Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляхом Д.О. у остаточному рішенні за результатами розгляду звернення позивачки від 29.02.2016 року, оскільки саме дії цієї посадової особи оскаржує позивачка.

До такого висновку апеляційний суд прийшов дослідивши рішення представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. від 06.09.2016 року за результатами розгляду звернення позивачки від 29.02.2016 року, встановивши у цьому рішенні відсутність мотивів відмови у притягненні посадових осіб Тернопільської обласної державної адміністрації до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Проаналізувавши зміст рішення відповідача від 02.11.2016 року, яке оформлене листом № 2/9-Н276159.16/19-14, апеляційний суд дійшов висновку про те, відповідач не об`єктивно і не повно розглянув скаргу позивачки на дії представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. як посадової особи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

При цьому, відповідно до названої вище статті, відповідач зобов`язаний скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення відповідача від 02.11.2016 року, яке оформлене листом № 2/9-Н276159.16/19-14 є протиправним, а тому його необхідно скасувати.

При цьому, належним способом захисту порушеного права позивачки, крім скасування рішення відповідача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивачки з урахуванням мотивів наведених у цій постанові.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, у задоволенні апеляційної скарги Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відмовити, рішення суду першої інстанції скасувати та адміністративний позов задовольнити частково.

Належним способом захисту порушеного права є визнання рішення відповідача за результатами розгляду скарги позивачки від 04.10.2016 року на неправомірні дії посадової особи відповідача під час розгляду її звернення від 29.02.2016 року № Н261185.16/19, викладеного у формі листа протиправним і його скасування та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивачки від 04.10.2016 року.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 819/1566/16 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини викладене у формі листа № 2/9-Н276159.16/19-14 від 02.11.2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.10.2016 року на неправомірні дії (бездіяльність) представника Уповноваженого з питань дотримання соціально - економічних та гуманітарних прав Ляха Д.О. під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 29.02.2016 року № Н261185.16/19.

Зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 04.10.2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 18.02.2021 року