Справа № 160/15515/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняМаксименко Е.М.,
позивача представника відповідача 1 представників відповідача 2 Мариніч П.П., Драганчука Я.Я. Нішти О.В., Гороха О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі питання щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, відповідача 2: Центральне територіальне управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, -
23.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, відповідача 2: Центральне територіальне управління Національної гвардії України, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати, наказ начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 25.03.2020 року № 102 Про результати проведення службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті № 2/14, яка виникла 19.02.2020 року, в частині, що стосується ОСОБА_1 , в п. 1.2 щодо притягнення до матеріальної відповідальності;
-стягнути з військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 незаконно стягнені з його грошового забезпечення 8648,88 грн. (вісім тисяч шістсот сорок вісім грн. 88 коп.).
25.03.2020 було винесено наказ Начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України №102 «Про результати проведення службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/1, яка виникла 19.02.2020. Цим наказом передбачено притягнення винних осіб до матеріальної та адміністративної відповідальності командиром в/ч НОМЕР_1 .
Позивач зазначає, що про наявність наказів про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків дізнався лише після початку стягнення 20% місячного грошового забезпечення. З наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06.04.2020 №92агд ознайомився лише у липні 2020. З деякими документами ознайомився через запит адвоката, з іншими матеріалами службового розслідування та наказами позивач не ознайомлений. Вказане підтверджується відповіддю в/ч НОМЕР_1 від 19.08.2020 №6/36/33-1174 на адвокатський запит, яким повідомлено, що рішення Центрального територіального управління Національної гвардії по опалюванню польових печей та копія наказу про призначення позивача матеріально-відповідальною особою у частині відсутні, а матеріали висновку службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, яка виникла 19.02.2020-до частини не надходила.
Також, відповіддю від 06.11.2020 №6/36/33-1512 на запит адвоката повідомлено, що копія наказу командира в/ч 3036 №37 від 03.02.2020 не може бути надана, оскільки цей наказ має ступінь обмеженого доступу «для службового користування».
Отже, позивач не мав можливості ознайомитися з відповідними документами вчасно та в повному обсязі через ненадання документів позивача відповідачами.
У зв`язку з викладеним просить суд поновити строк подання позову до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 було призначено питання щодо причин пропуску позивачем строку звернення до суду на 10 грудня 2020.
10.12.20 розгляд питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду було відкладено.
19.01.21 від представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
З метою встановлення причин та обставин виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, а також встановлення посадових осіб з вини яких (дії чи бездіяльність) було допущено виникнення пожежі та завдання збитків, начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України було проведено службове розслідування. Відповідно 25.03.2020 начальником Центрального територіального управління було затверджено висновок службового розслідування за фактом пожежі. Із даним висновком службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, яка виникла 19.02.2020, затвердженого начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України від 25.03.2020 позивача було ознайомлено 23.04.2020. Факт ознайомлення з даним документом останній письмово підтвердив на 3-й сторінці висновку службового розслідування.
Таким чином, із висновками службового розслідування по факту виникнення пожежі, із наказом Начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 25.03.2020 №102, із наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.04.2020 №92агк позивача було ознайомлено 23.04.2020, а тому позивач пропустив місячний строк звернення до суду з даним позовом.
05.02.2021 до суду від представника Центрального територіального управління Національної гвардії України надійшли письмові заперечення на клопотання про відновлення строків.
Проте, у своєму клопотанні про відновлення строків позивач, надаючи суду інформацію, що не відповідає дійсності, стверджує, що дізнався про існування Висновку службового розслідування затвердженого начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України 25.03.2020, Наказу НЦТУ НГУ №102 та Наказу КЧ №92агд, тільки після початку здійснення стягнень, а саме у липні місяці. Також Позивач стверджує, що з «іншими наказами» (не вказано якими саме) він взагалі не ознайомлювався. Також Позивач у клопотанні про відновлення строків необгрунтовано та безпідставно намагається підтвердити вказану неправдиву інформацію відповіддю Відповідача-1 від 19.08.2020 №6/36/33-1174 на адвокатський запит від 04.08.2020, де вказано, що у військовій частині НОМЕР_1 рішення Відповідача-2 про опалювання польових печей та копія наказу про призначення Позивача матеріально відповідальною особою - відсутні.
Підсумовуючи вищевикладене, позивач, пропустив процесуальні строки звернення до суду.
У судовому засіданні позивач вказав, що не звертався б до суду, якби з нього не почали стягувати 20% місячного грошового забезпечення. Представники відповідача 1 та відповідача 2 підтримали клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Приписами частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
При цьому, слід зазначити, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 (справа №360/4485/19).
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Тобто, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження спірних наказів, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 зазначає, що дізнався про існування висновку службового розслідування, наказ Центрального територіального управління №102 та наказ №92агд, лише після початку здійснення стягнення, а саме у липні місяці. Також позивач стверджує, що з іншими наказами він не ознайомлювався.
Однак, суд звертає увагу, що відповідно до наявних в справі документів, а саме Висновку службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, яка виникла 19.02.2020, позивач особисто ознайомився 23.04.2020, про що свідчить особистий підпис. З наказом Начальника Центрального територіального управління Національної гвардії від 25.03.2020 №102 «Про результати проведення службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, яка виникла 19.02.2020 позивач також ознайомився 23.04.2020, що підтверджується його підписом та датою ознайомлення. З Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального обєднання Національної гвардії України від 06.04.2020 №92агд «Про притягнення до матеріальної та адміністративної відповідальності військовослужбовців» позивач був ознайомлений під підпис 23.04.2020 відповідно до внутрішньої візи.
Тобто, 23.04.2020 позивач знав про існування оскаржуваних наказів та мав об`єктивну можливість ознайомитись з їх змістом.
Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 (не заперечував в судовому засіданні) було відомо як про проведення службового розслідування по факту виникнення пожежі на взводному опорному пункті №2/14, яка виникла 19.02.2020, так і про притягнення до матеріальної та адміністративної відповідальності, які, на його думку, порушують права та інтереси позивача, з 23.04.2020, однак до суду звернувся лише 23.11.2020 (відповідно до відбитку штемпеля Дніпропетровського окружного адміністративного суду), суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із зазначеним позовом.
Суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.
Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, відповідача 2: Центральне територіальне управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачу.
Копію ухвалу направити сторонам.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 15.02.21.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко