Справа № 120/238/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р. Справа № 120/238/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слюсар О.О.

представника позивача: Катеренюка В.М.

представника відповідача: Вербицької Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу з 01.10.2017 року, з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, викладену в листах від 09.11.2020 року № 4790-4866/Б-02/8-0200 та від 03.12.2020 року № 5235-5297/К-02/8-0200;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію позивачу з 01.10.2017 року, враховуючи Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

Одночасно у позовній заяві позивач також просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у відповідності до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 120/1729/19-а, зокрема, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС ІІ категорії, з 01.10.2017 року. Як зазначає позивач, після звернення до пенсійного органу із письмовими заявами про здійснення відповідного перерахунку з 01.10.2017 року на підставі ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, із урахуванням розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, йому із наданих листів від 09.11.2020 року № 4790-4866/Б-02/8-0200 та від 03.12.2020 року № 5235-5297/К-02/8-0200 стало відомо, що обчислення середньомісячного заробітку проведено на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV. Однак, на переконання позивача, відповідач повинен провести перерахунок пенсії враховуючи саме положення ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, а не шляхом проведення відповідного перерахунку (донарахування) пенсії на підставі двох складових відповідно до Закону № 1058-IV, що призвело до значного зменшення обрахованого розміру пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Наведені обставини спонукали позивача звернутися до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зобов`язано надати суду для огляду в судовому засідання матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

10.02.2020 року відповідачем надано до суду матеріали пенсійної справи позивача, а також відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ пенсія військовослужбовцям призначається з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. В той же час, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Так, відповідач погоджується з тим, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 04.07.1986 року по 13.12.1986 року, проте в матеріалах справи відсутня належна довідка про грошове забезпечення ОСОБА_1 , так як того вимагає ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ. Окрім цього, звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 120/1729/19-а зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС ІІ категорії з 01.10.2017 року. Тобто, на переконання відповідача, оскільки територіальним органом Пенсійного фонду в повному обсязі виконано судове рішення у справі № 120/1729/19-а, а тому в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України є недопустимим зобов`язувати суб`єкта владних повноважень виконувати судові рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення у даній справі. Принагідно зауважує, що на органи Пенсійного фонду України покладені функції виключно з призначення та виплатою пенсій, позаяк вимога визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсій згідно ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс, виходить за межі компетенції останнього, а тому відповідач не наділений повноваженнями визначення розміру грошового забезпечення позивача. За наведеного, відповідач просить закрити провадження у справі.

У судовому засіданні 10.02.2021 року судом була оголошена перерва до 17.02.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні - ОСОБА_2 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає його необґрунтованим, у зв`язку з чим у його задоволенні просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 120/1729/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, зобов`язано Вінницьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, військовослужбовцю з 01.10.2017 року.

Відповідач зазначає, що на виконання даного судового рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області перераховано ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за двоскладовою формулою. Зокрема, згідно довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року для розрахунку заробітної плати 1-складової взято до уваги заробітну плату отриману при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за 6 місяців такої роботи. А для обрахування 2-ї складової, яка входить до розрахунку розміру пенсії, головним управлінням включено заробітну плату за період роботи з 01.07.2007 по 30.04.2008 року. При цьому розмір пенсії, з урахуванням двох складових, станом на 01.12.2019 року склав 1638 грн., з яких загальний розмір пенсії за віком по 2-х складових склав 191,58 грн., додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю - 170,82 грн., а також доплата до мінімальної пенсійної виплати - 1275,60 грн.

Відповідач наголошує, що оскільки на виконання рішення суду загальний розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати, отриманої в період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС становить 362,40 грн., що є менший, аніж розмір пенсії, яку отримує позивач, а тому для уникнення зменшення розміру пенсії головне управління здійснило доплату до мінімальної пенсійної виплати в сумі 1275,60 грн.

Не погоджуючись з таким обрахунком пенсійної виплати, позивач 29.10.2020 року та 23.11.2020 року звернувся до відповідача із заявами (скаргами), в яких просив здійснити йому перерахунок пенсії починаючи з 01.10.2017 року, з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

У відповідь на це, відповідач листами від 09.11.2020 року № 4790-4866/Б-02/8-0200 та від 03.12.2020 року № 5235-5297/К-02/8-0200 відмовив у проведенні відповідного перерахунку пенсії з тих мотивів, що перерахунок пенсії позивача проведено за двоскладовою формулою у відповідності до чинного пенсійного законодавства.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями п. 6 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком передбачені ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058).

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51цього Закону.

Статтею 51 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, пенсійне забезпечення осіб є гарантією стабільного та належного життя пенсіонерів. Державою гарантується особливий захист прав та інтересів осіб, які безпосередньо брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або ж постійно проживали чи проживають на території, яка постраждала внаслідок цієї трагедії. Це стосується й пенсійного забезпечення таких осіб. Так, таким особам гарантується право на пенсію за віком та на її перерахунок. Разом з тим порядок та розміри пенсійних виплат визначаються виключно положеннями чинного законодавства.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суд першочергово враховує, що правовідносини у даній справі нерозривно пов`язані з правовідносинами, які виникли на виконання відповідачем попереднього рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 120/1729/19-а.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 120/1729/19-а, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії позивача у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, військовослужбовцю з 01.01.2017 року.

Тобто, даним судовим рішенням фактично визнано право позивача на перерахунок його пенсії у відповідності ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

Однак, як вбачається із листів від 09.11.2020 року № 4790-4866/Б-02/8-0200 та від 03.12.2020 року № 5235-5297/К-02/8-0200 відповідач фактично відмовив у проведенні перерахунку пенсії позивачу починаючи з 01.10.2017 року з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, з тих мотивів того, що перерахунок пенсії останнього проведено за двоскладовою формулою відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1058.

Натомість, у своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що спірні правовідносини у межах даної справи уже були предметом розгляду у адміністративній справі № 120/1729/19-а, а тому в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України є недопустимим зобов`язувати суб`єкта владних повноважень виконувати судові рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки при прийнятті рішення у справі № 120/1729/19-а вирішувалося питання щодо права позивача на проведення відповідного перерахунку, однак питання щодо документів та складових, з яких необхідно обчислювати пенсію позивача при проведенні перерахунку, судом не вирішувалося. В той же час в межах даної адміністративної справи № 120/238/21-а зміст спірних правовідносин стосується питання щодо документів та складових, з яких необхідно обчислювати пенсію позивача при проведенні відповідного перерахунку та встановлення факту наявності достатніх підстав застосовувати Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

За таких обставин твердження відповідача про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з вирішенням судом ідентичного спору, є безпідставним.

Отже, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд звертає увагу, що зі змісту довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" від 20.02.2019 року за № 6 слідує, що позивач згідно наказу № 547 був призваний на військові збори на 180 днів в період з 04.07.1986 по 13.12.1986 року зі збереженням середньої заробітної плати та крім того з 04.07.1986 року по 30.09.1986 року було проведено оплату 100% по денній тарифній ставці. При цьому кратність тарифної ставки за листопад та грудень 1986 року визначена « 5» (а.с. 35)

Так, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031-рс було поширено на військовозобов`язаних запасу, які в період призову на військові збори виконували роботи у зонах відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, порядок оплати праці передбачений для робітників і службовців.

При цьому, оплата праці робітників і службовців, працівників підприємств, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах у порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за позивачем в період його перебування на спеціальних військових зборах пов`язаних із ліквідацією аварії на ЧАЕС, на підприємстві, з якого він був призваний на збори, зберігалось робоче місце та роботодавцем нараховувалась заробітна плата в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, зокрема за листопад та грудень 1986 року в п`ятикратному розмірі.

Що ж до доводів відповідача про те, що перерахунок пенсії позивача було здійснено на підставі цієї ж довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, то такі судом в повній мірі не враховуються, позаяк даний факт не підтверджений належними письмовими доказами. Більше того, відповідач якраз і заперечує можливість застосування до спірних правовідносин Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс в тому числі і щодо обчислення заробітку в кратному розмірі, що додатково констатує факт неврахування вищевказаних документів необхідних та достатніх задля здійснення перерахунку та виплати пенсії позивача у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону № 796-ХІІ.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують його право на здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.10.2017 року, враховуючи Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс та від 23.05.1986 року № 1031-рс, а також довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

Аналогічні висновки із цього приводу викладені у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 року у справі № 120/1404/20-а, в якій спірні правовідносини є ідентичними тим, які розглядаються у межах даної адміністративної справи.

За наведених обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у спосіб визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку його пенсії з 01.10.2017 року з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

Щодо вимог зобов`язального характеру, як способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з метою відновлення порушених прав позивача, необхідно зобов`язати відповідача здійснити з 01.10.2017 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки ПрАТ "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у випадку задоволення позову, то суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його розсудом, а не обов`язком.

В силу положень ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а обставини справи не вказують на необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення в зобов`язальній частині, суд не вбачає достатніх підстав для покладення на відповідача обов`язку подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до вимог ст. 382 КАС України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 291, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку його пенсії з 01.10.2017 року з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.10.2017 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням Розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, від 23.05.1986 року № 1031-рс та довідки Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" № 6 від 20.02.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено судом 22.02.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович