Справа № 128/3475/20
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/3475/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Москвичової О.Р.,

у відсутність учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАН № 3520270 по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2020,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що постановою інспектора УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Завальнюка Сергія Юрійовича серії ЕАН № 3520270 від 05.12.2020 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно з постановою «05.12.2020 о 15 год 00 хв водій, керуючи автомобілем, рухався поза населеним пунктом без ближнього світла фар та під час розгляду справи відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс страхування, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України». Вказану постанову позивач ОСОБА_1 вважає протиправною та просить суд скасувати її.

12.02.2021 представником відповідача за довіреністю Ковальчуком Д.О. на адресу суду поштою було надіслано письмовий відзив на позовну заяву з додатками, в якому він просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Копію відзиву було направлено позивачу в день направлення відзиву до суду.

В судове засідання 17.02.2021 учасники справи не з`явились, однак попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому позивач ОСОБА_1 в поданій заяві зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити, а представник відповідача згідно з довіреністю Ковальчук Д.О. в поданій заяві зазначив, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі відповідно до обставин, викладених у письмовому відзиві.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 17.02.2021 у відсутність учасників справи без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що постановою інспектора УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Завальнюка Сергія Юрійовича серії ЕАН № 3520270 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.12.2020 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно з постановою 05.12.2020 о 15 год 00 хв водій, керуючи автомобілем VOLVO FL 608 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі М12 поза населеним пунктом без ближнього світла фар та під час розгляду справи відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс страхування, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України, що підтверджується її копією (а.с. 9).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_2 в позові зазначено, що 05 грудня 2020 року він керував автомобілем VOLVO FL 608 д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по автомобільній дорозі М12 в сторону м. Вінниця. Під час руху у нього були увімкненні денні ходові вогні. Не доїжджаючи с. Якушинці, в зустрічному напрямку рухався автомобіль патрульної поліції. Пересікши подвійну суцільну смугу, патрульний автомобіль розвернувся, наздогнав його та наказав зупинитися. До кабіни водія підійшов працівник поліції - інспектор Завальнюк С.Ю. та пояснив причину зупинки тим, що він керував транспортним засобом, у якого не працювали фари в режимі ближнього світла. На вказане звинувачення він відповів запереченнями та почав вимагати докази вчиненого правопорушення. При цьому працівник поліції почав вимагати пред`явити йому водійське посвідчення. На зазначену незаконну вимогу він відповів відмовою та продовжив словесну перепалку із поліцейським. Після довгих сперечань працівник поліції пред`явив йому відеозапис, який був на його особистому мобільному телефоні, де зафіксовано рух транспортного засобу, схожого на його автомобіль, в якого горіли денні ходові вогні (ДХО). Побачивши зазначене відео, він переконався у своїй правоті. При цьому він повідомив працівнику поліції, що має при собі всі передбачені законодавством документи на транспортний засіб та на право керування ним, але, враховуючи безпідставну зупинку, відсутність будь-яких доказів та можливості безпідставно притягнути його до адміністративної відповідальності, він відмовився їх надати, вважаючи вимогу інспектора передати для перевірки посвідчення водія незаконною.Незважаючи на продемонстроване відео, співробітник поліції наполягав в оформленні матеріалів по справі про адміністративне правопорушення і для встановлення його особи продовжив вимагати посвідчення водія. Ним було пред`явлено паспорт громадянина України із зазначенням його особистих даних. Крім того, ним також було пред`явлено і посвідчення водія, але не передано співробітнику поліції в руки, що підтверджується відеозаписом з камери його мобільного телефону. Незважаючи на це, його дії були безпідставно розцінені співробітником поліції за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Після зазначеного ОСОБА_3 пішов у свій службовий автомобіль. Повернувшись через деякий час, йому було вручено оскаржувану постанову.Вважає, що враховуючи безпідставність його зупинки та відсутність доказів вчинення ним правопорушення, обов`язку пред`являти будь-які документи на транспортний засіб у нього не було.Крім цього, слід зазначити, що незважаючи на відсутність правових підстав для пред`явлення вищезазначених документів відповідачу він, під час спілкування із інспектором, все ж таки пред`явив водійське посвідчення. При цьому ні Закон України «Про дорожній рух», ні Правила дорожнього руху не містять вимоги передати документи в руки співробітнику поліції, а лише пред`явити їх.Тому названі документи надавати в руки поліцейському водій не зобов`язаний, достатньо показати (пред`явити) у розгорнутому вигляді, що ним було зроблено.Тобто, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.Крім того, на автомобілі, яким він керував, були наявні денні ходові вогні, вони були увімкнені, як це передбачають ПДР України. Співробітник поліції, вважаючи, що ним допущено порушення ПДР в частині руху поза межами населеного пункту без ближнього світла фар, мав би скласти матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП, і тільки після цього складати матеріали по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Оскаржувана постанова не містить посилань на будь-який технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася фіксація правопорушення. В графі «До постанови додаються» поліцейським не зроблено жодної відмітки. Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, не відповідає об`єктивній стороні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено,що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною першою статті 126 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 9.8 ПДР України визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

В постанові від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17 Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівникаполіції пред`явити такі документи. В аналогічній справі викладено, що на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, доки відповідач не доведе, що зупинка транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача, зазначено в постанові Верховного Суду, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Частина друга статті 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

На спростування викладених у позовній заяві обставин, у відзиві, надісланому до суду представником відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції згідно з довіреністю Ковальчуком Д.О., копія якого була надіслана позивачу, зазначено, що під час патрулювання 05.12.2020 а/д М 12 375 км, інспектором роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП Завальнюком Сергієм Юрійовичем було зупинено автомобіль VOLVO FL 608 д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався поза населеним пунктом без ближнього світла фар і під час розгляду справи відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 9.8 та п. 2.1 «а» ПДР України. Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33, 36 та 284 КУпАП, інспектором було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та вподальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 3520270 за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Виходячи із позову, ОСОБА_2 зазначає, що рухався із ввімкненими деннимиходовими вогнями, але це не відповідає дійсності, адже відповідно до відео з відеорегістратораполіцейського автомобіля вбачається, що позивач рухався ізввімкненими ходовими вогнями, а також автомобіль 1996 року випуску і заводом виробником непередбачено в комплектації даного автомобіля ДХВ.Також водій відмовлявся пред`явити посвідчення водія, йому було надано докази його правопорушення, і неодноразово його просили пред`явити посвідчення водія, на що водій у відповідь виражався нецензурною лайкою.Позивач вводить суд в оману, що пред`явив посвідчення навіть через вікно, він пред`явив паспорт громадянина України без можливості повного ознайомлення з ним, що підтверджується відео з боді камери поліцейського. Щодо твердження позивача, що співробітник поліції, вважаючи, що водієм допущено порушення ПДР в частині руху поза межами населеного пункту без ближнього світла фар, мав би скласти матеріали про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, і тільки після цього складати матеріали по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то відповідно до ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, то в даному випадку одне правопорушення поглинуло інше, і водія було притягнуто за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Стосовно тверджень скаржника про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом вчинення правопорушення, в зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний запис за допомогою якою здійснювалось фіксування правопорушення, то як вказав Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія), яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 3520270. Таким чином, відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення. У визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015). Тому за результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн.

З досліджених судом відеозаписів, що містяться як на наданому позивачем, так і на наданому відповідачем ДВД-дисках, долучених до матеріалів справи, встановлено, що 05.12.2020 в період часу о 15 год 00 хв позивач ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції та при спілкуванні з ними, не виходячи з автомобіля, в якому перебував, вів себе зухвало, виражався нецензурною лайкою, зверхньо звертався до інспектора поліції. При цьому інспектор у спокійній формі представився, пояснив причину зупинки, пред`явив відеозапис вчиненого правопорушення та надав можливість ОСОБА_2 протягом достатнього для нього часу ознайомитись зі своїм службовим посвідченням, і в подальшому роз`яснив права, які має особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив право надавати як усні, так і письмові пояснення та клопотання, роз`яснив право на правову допомогу, на що водій ОСОБА_2 почав вимагати від інспектора викликати для нього безкоштовного адвоката. Однак ОСОБА_2 посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс та документ, що підтверджує обов`язковий технічний огляд автомобіля, на прохання інспектора не пред`явив, а лише, сидячи в автомобілі пред`явив свій паспорт, тримаючи його у руках, махаючи ним декілька секунд, після чого забрав, тобто не надав інспектору поліції можливості повного ознайомлення з ним.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що спірна постанова прийнята відповідачем у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому є законною, а твердження позивача щодо її незаконності є надуманими та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами. Щодо технічної описки у постанові в частині імені особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 (в постанові ОСОБА_4 , то суд враховує те, що можливості повного ознайомлення з документом, що посвідчує особу, у інспектора поліції не було. Щодо твердження позивача, що інспектором не було забезпечено йому безоплатної правової допомоги, суд враховує те, що відповідно до абз. 2 п. 7 розділу ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 01.12.2015 за № 1496/27941, відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1363, під час складання протоколу про адміністративне затримання особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, роз`яснюється її право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги. Тобто, таке право інспектором лише роз`яснюється, а не має бути забезпечене шляхом виклику такого адвоката.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову інспектора УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Завальнюка Сергія Юрійовича серії ЕАН № 3520270 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.12.2020 про притягнення ОСОБА_1 (в постанові ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 19, 22, 55, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 38, 126 ч. 1, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 205, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАН № 3520270 по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2020 залишити без задоволення, а постанову інспектора УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Завальнюка Сергія Юрійовича серії ЕАН № 3520270 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.12.2020 про притягнення ОСОБА_1 (в постанові ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, адреса місцезнаходження: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Дата ухвалення та підписання рішення 17.02.2021.

СУДДЯ Ю.Ф. Карпінська