Справа № 480/4772/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.В. Воловик
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р.Справа № 480/4772/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2020, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/4772/20

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратура Сумської області

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Сумської області (далі - відповідач), в якій просив суд:

- стягнути з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання судового рішення за період з 19.08.2014 по 23.02.2015, тобто за (132 робочих дні) в сумі 34 739,76 грн., але врk2;ховуючи часткову сплату в сумі 27 391, 32 грн., то стягнути різницю в сумі 7 348,44 грн., виходячи з середнього заробітку 263, 18 грн. на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 07.02.2020.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року провадження у справі №480/4772/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрито на підставі пункту 4 астини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із наявності судового рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, як передбачено ч. 1 ст. 5 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, постановлення ухвали про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: набрали законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у такій самій справі; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав.

Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 813/4138/17, від 13.07.2020 у справі № 620/3960/19, від 06.08.2020 у справі № 804/3940/17, від 30.01.2020 у справі № 817/831/18, від 07.05.2020 у справі № 815/7087/16, від 30.01.2020 у справі № 2а-161/11, від 31.10.2019 у справі № 1340/5813/18, яка згідно ч.4,5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 19.08.2014 по 23.02.2015 було предметом судового розгляду у справі № 818/3844/15 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 у вищевказаній справі адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2014 по 01.10.2015 включно у сумі 60 385 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 змінено шляхом зменшення періоду та суми виплат - стягнуто середній заробіток в розмірі 27391,32 грн. з відрахуванням обов`язкових податків, зборів, платежів за час затримки виконання рішення суду за період з 19.08.2014 по 23.02.2015.

Крім того, 24.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд вищевказаних рішень у справі № 818/3844/15 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування нововиявлених обставин ОСОБА_1 зазначено про помилковість застосованого судом розміру середньоденного заробітку в сумі 207,51 грн., та необхідність врахувати розмір заробітної плати, вказаний у довідці про його заробітну плату за червень-липень 2012 року від 07.02.2020 №18-308вих-20 та визначити розмір середньоденної заробітної плати в сумі 263,18 грн.

Одночасно з цим заявник ставив питання про стягнення 7 348,44 грн. - суми, на яку збільшується розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, якщо обрахунки здійснити, виходячи із середньоденної заробітної плати розміром 263,18 грн., замість 207,51 грн., як це здійснив суд у справі № 818/3844/15.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2020, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020, у відкритті провадження про перегляд цієї справи за нововиявленими обставинами відмовлено.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з цим позовом рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 набрало законної сили.

Тобто, спір щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку з 19.08.2014 по 23.02.2015 вже вирішений судами адміністративної юрисдикції.

При цьому формулювання позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення 7 348,44 грн., як різниці сум розрахунків, не змінює ані предмет, ані підстави спору, який є ідентичним, що у справі № 818/3844/15 та у цій справі, і стосується саме питань оплати за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду.

Отже, при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або, при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов тотожність предмета позову зберігається.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18.

Таким чином, вимоги про додаткове стягнення 7 348,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з підстав звернення до суду, у зв`язку з помилковістю застосованого судом розміру середньоденного заробітку) фактично направлені на здійснення переоцінки правомірності зробленого судом розрахунку, а також використання позивачем процесуального механізму перегляду рішення (постанови) суду, яке набрало законної сили.

Отже, позивач вдруге звернувся до суду із тією самою позовною вимогою до того самого відповідача, фактично з вимогою повторно переглянути рішення суду, що набрало законної сили, у справі № 818/3844/15 із обґрунтуваннями невірного застосування судом середньоденного заробітку, чому судами вже надано правову оцінку із відхиленням доводів позивача з цих питань.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із з висновком суду першої інстанції про наявність судового рішення, яке набрало законної сили та яким остаточно вирішений тотожний спір, що є підставою для закриття провадження у справі згідно пункту 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі № 480/4772/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко