Справа № 340/241/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

22 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/241/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Знам`янського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення №6234 від 04.01.2021 р. про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою від 28.01.2021 р. відкрито провадження у справі.

19.02.2021 р. до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд винести ухвалу, якою заборонити відповідачу вчиняти дії по видворенню позивача з України. На обґрунтування заяви зазначив, що в тексті оскаржуваного рішення № 6234 від 04.01.2021 р. у Примітці прямо зазначено з посиланням на ч.2-4 ст.12 Закону України "Про імміграцію" про обов`язок позивача виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення та попереджено про видворення у порядку, передбаченому законодавством України, у випадку втрати інших законних підстав для перебування в Україні.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд враховує наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів вбачається, що загальною вимогою для розгляду та вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Отже, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідності їх вжиття з урахуванням розумності,обґрунтованості та адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 19.06.2018 р. у справі 826/9263/17 вказав, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Так, із поданої позивачем заяви убачається те, що основною підставою для забезпечення позову є припущення позивача про можливість його примусового видворення з території України до завершення розгляду даної адміністративної справи.

З цього приводу слід зазначити, що порядок вчинення дій посадовими особами та прийняття ними рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців, які незаконно перебувають на території України врегульовано у ст.ст. 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 за № 353/271/150.

При цьому, згідно до пункту 10 розділу І вищевказаної Інструкції, рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Рішення суду про примусове видворення іноземця може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом. Після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом. Оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою - четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

Таким чином, за змістом вищевказаних правових приписів примусовому видворенню іноземця з території України передує досить складна та тривала процедура, в межах якої підлягають дослідженню в тому числі і підстави невиїзду особи в добровільному порядку за межі України. А саме рішення про примусове повернення або примусове видворення іноземця до країни походження може бути предметом окремого судового оскарження.

Отже, у ході розгляду заяви про забезпечення позову суд не виявив існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до набрання законної сили судовим рішенням у справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль і витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у спосіб та з підстав, заявлених позивачем, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Згідно до ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.150-154, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

2. Копії ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими ст.ст.293-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько