Справа № 120/4409/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р. Справа № 120/4409/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за період з 2016 по 2020 рр. відповідно до положень статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику бойових дій та особі з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2017 рр. у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком (розміри яких були встановлені на кожний календарний рік), з урахуванням вже виплачених сум такої допомоги;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю внаслідок війни, за період з 2018 по 2020 рр. у розмірах семи мінімальних пенсій за віком (розміри яких були встановлені на кожний календарний рік), з урахуванням вже виплачених сум такої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни і має право встановлені законом на пільги, зокрема на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 27.02.2020 Конституційний Суд України прийняв рішення за № 3-р/2020, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з заявою від 22.07.2020, у якій просив доплатити йому грошову допомогу до 5 травня за період з 2016 по 2020 рр., а також повідомити про підстави нарахування щорічної виплати грошової допомоги до 5 травня у 2020 році в сумі 3160,00 грн, враховуючи визнання неконституційними положенням деяких законодавчих актів. Листом від 07.08.2020 № П-08-60372/8-04-32 відповідач відмовив у здійсненні позивачу донарахування спірної допомоги, посилаючись на те, що її виплата проводилася правомірно та у межах виділених департаменту фінансових ресурсів. Позивач вважає, що допомога до 5 травня протягом 2016-2020 рр. виплачувалась відповідачем у заниженому розмірі, а тому звертається до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 31.08.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Як зазначає відповідач, розмір щорічної грошової допомоги для учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни в період з 2016 по 2019 рр. визначався постановами Кабінету Міністрів України, з урахуванням положень пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (в редакції Закону від 28.12.2014 № 79-VIII), які були чинними та неконституційними не визнавалися. Крім того, згідно із статтею 87 Бюджетного кодексу України виплата щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Тому органи місцевого самоврядування при виконанні делегованих повноважень мають право та повноваження їх виконувати виключно в межах передбачених та виділених для цього фінансових ресурсів. Також відповідач зауважує, що виплата щорічної разової грошової допомоги у 2020 році здійснювалась позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за № 112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою встановлений чіткий розмір допомоги до 5 травня для певних пільгових категорій. Водночас стаття 48 Бюджетного кодексу України прямо забороняє розпорядникам бюджетних коштів здійснювати будь-які виплати за рахунок бюджетних коштів у розмірі іншому ніж той, що передбачений відповідними бюджетними асигнуваннями. Крім того, на думку відповідача, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 28.09.2020 провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20.

Ухвалою суду від 05.02.2021 провадження у справі поновлено зі стадії, на якій його було зупинено.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 10 ст. 120 КАС України зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивач є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Вінницької міської ради та має, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У квітні 2020 року відповідач виплатив позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3160,00 грн, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Не погодившись з розміром виплаченої разової допомоги та враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, позивач 22.07.2020 звернувся до відповідача з заявою, у якій просив здійснити йому доплату грошової допомоги до 5 травня за період з 2016 по 2020 рр., як учаснику бойових дій та особі з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 07.08.2020 № П-08-60372/8-04-32 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку та виплати позивачу спірної допомоги, посилаючись на те, що виплата допомоги проводилася правомірно та в межах виділених департаменту фінансових ресурсів.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2016-2027 рр., як учаснику бойових дій, та у 2018-2020 рр., як особі з інвалідністю внаслідок війни, виходячи з розміру, відповідно, п`яти та семи мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, правовий статус ветеранів війни, питання створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них та відносини щодо соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані Законом України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-ХІІ).

Водночас пільги учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни передбачені статтями 12, 13 цього Закону.

Законом України від 25.12.1998 № 367-XIV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" статтю 12 та 13 Закону № 3551-XII доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком" та "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам війни I групи десять мінімальних пенсій за віком; II групи вісім мінімальних пенсій за віком; III групи сім мінімальних пенсій за віком ".

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статей 12 та 13 Закону № 3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій та інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років, на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, норми та положення статей 12 та 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто вказаним змінами Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження, зокрема, щодо встановлення розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни.

На реалізацію приписів вищезазначеної норми закону, протягом 2016-2020 рр. Кабінетом Міністрів України прийнято ряд постанов, а саме:

- 02.03.2016 постанову № 141 "Деякі питання виплати 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідно до якої учасникам бойових дій виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у 2016 році в розмірі 920,00 гривень;

- 05.04.2017 постанову № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідно до якої учасникам бойових дій у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1200,00 гривень;

- 14.03.2018 постанову № 170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідно до якої учасникам бойових дій у 2018 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1265,00 гривень, а особам з інвалідністю внаслідок війни I групи 3 685 гривень, II групи 3 265 гривень, III групи 2 845 гривень;

- 20.03.2019 постанову № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідно до якої учасникам бойових дій у 2019 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1295,00 гривень, а особам з інвалідністю внаслідок війни I групи 3850 гривень, II групи 3400 гривень, III групи 2950 гривень;

- 19.02.2020 постанову № 112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідно до якої учасникам бойових дій виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у 2020 році в розмірі 1390,00 гривень, а особам з інвалідністю внаслідок війни I групи 4120 гривень, II групи 3640 гривень, III групи 3160 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 27.02.2020 застосовуються положення частини четвертої статті 12 та 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, з урахуванням Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та щорічно до 5 травня особам з інвалідністю III групи внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки, на думку позивача, розмір отриманої ним допомоги у 2016-2020 рр. є меншим від того розміру, який передбачено статтями 12 та 13 Закону № 3551-XII, що підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020.

Натомість відповідач вважає, що він правомірно здійснював позивачу виплату такої допомоги у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016, № 223 від 05.04.2017, № 170 від 14.03.2018, № 237 від 20.03.2019 та № 112 від 19.02.2020, та в межах виділених на такі цілі бюджетних коштів, а тому не порушив законних прав та інтересів позивача.

Визначаючись з розміром грошової допомоги до 5 травня, що підлягає виплаті позивачу, суд насамперед враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду зразкової справи № 440/2722/20-а.

Так, розглядаючи вказану справу, у рішенні від 29.09.2020 Верховний Суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 (день прийняття Конституційним Судому України Рішення від 27.02.2020 № 3-р/2020) позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-ХІV "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій величиною п`ять мінімальних пенсій за віком.

Велика Палата Верховного Суду з цим висновком погодилася та у пунктах 48-54 постанови від 13.01.2021 зазначила, що вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є саме мінімальний розмір пенсії за віком. При цьому мінімальний розмір пенсії за віком необхідно визначати із урахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам розглянутої зразкової справи № 440/2722/20-а.

З цим також погодилися сторони, адже провадження у даній справі зупинялось до набрання чинності рішенням Верховного Суду у вказаній зразковій справі, і відповідна ухвала суду не оскаржувалась.

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Верховним Судом у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 440/2722/20-а.

Водночас суд зауважує, що із запровадженням інституту зразкової справи суди першої та апеляційної інстанції зобов`язані при розгляді типових справ враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду у зразкових та типових справах створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania), принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними. Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду, надані під час розгляду зразкової справи № 440/2722/20-а, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо порушення відповідачем положень ст. 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-XIV, яка передбачала виплату особам з інвалідністю III групи внаслідок війни разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Втім, на переконання суду, відсутні правові підстави для здійснення позивачу перерахунку спірної допомоги за 2016-2019 рр.

Так, у вказаний період був чинним підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, враховуючи наведене нормативне регулювання спірних правовідносин, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження щодо встановлення протягом 2016-2019 рр. розміру разової грошової допомоги до 5 травня, у тому числі учасникам бойових дій та особам з інвалідністю внаслідок війни.

На реалізацію приписів вищезазначеної норми закону, Урядом прийнято постанови № 141 від 02.03.2016, № 223 від 05.04.2017, № 170 від 14.03.2018 та № 237 від 20.03.2019.

Тому, здійснюючи позивачу виплату спірної допомоги за період з 2016 по 2019 рр. у розмірах, передбачених вказаними постановами, відповідач діяв правомірно та не мав встановленого законом обов`язку обчислювати розмір такої допомоги в період з 2016 по 2017 рр. з розрахунку п`яти мінімальних пенсій за віком, а в період з 2018 по 2019 рр. семи мінімальних пенсій за віком.

Позивач зазначає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) дійшов висновку про неконституційність делегування повноважень Уряду визначати розмір допомоги в цілому. Тому, на думку позивача, це рішення Конституційного Суду є застосовним й до виплат, які були проведені у попередні роки, а не тільки в 2020 році. Як наслідок, позивач вважає, що відповідач діяв протиправно, а тому просить суд зобов`язати його провести перерахунок та доплатити недоотриману у 2016-2019 рр. суму допомоги.

Проте суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Норма аналогічного змісту міститься у частині першій статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII."Про Конституційний Суд України" (далі Закон № 2136-VIII).

Тобто, загальним є правило про втрату чинності законів, які визнані неконституційними, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Водночас винятки з такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України, адже згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

При цьому суд звертає увагу, що додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує та не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях та висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Крім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2000 у справі № 1-31/2000, рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вказаний принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності, оскільки в іншому випадку усі суспільні відносини, у яких було застосовано "неконституційний закон", підлягали б "ревізії".

Таким чином, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 вказівки на інше, суд доходить висновку, що це Рішення підлягає застосовуванню виключно до тих правовідносин, які виникли з дня його ухвалення.

Відтак суд вважає, що встановлена у зазначеному рішенні неконституційність закону має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду правовідносин із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни в такий спосіб стану правової визначеності.

Отже, враховуючи те, що підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII про доповнення розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України пунктом 26 був чинний у 2016-2019 рр. на момент виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня, її розмір правомірно визначався на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016, № 223 від 05.04.2017, № 170 від 14.03.2018 та № 237 від 20.03.2019.

Тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу вказаної допомоги за період з 2016 по 2019 рр. у розмірі, передбаченому статтями 12 та 13 Закону № 3551-XII, не можуть бути задоволені.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на відсутність у нього бюджетного фінансування для виплати особам з інвалідністю внаслідок війни спірної допомоги у 2020 році в розмірі семи мінімальних пенсії за віком.

В цьому контексті суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. У межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, в пункті 23 рішення у справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

На те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, також неодноразово вказував Верховний Суд (постанови від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21-44а10).

Відтак доводи відповідача в цій частині суд до уваги не бере.

Щодо строку звернення до суду, який, на думку відповідача, позивач пропустив, то суд зазначає таке.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вже зазначалося, підстави цього позову насамперед ґрунтуються на Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018(3393/18).

Водночас прийняття Конституційним Судом вказаного рішення стало для позивача приводом для звернення до відповідача з заявою від 22.07.2020, у якій поставлено вимогу про виконання вимог закону та проведення перерахунку і виплати спірної допомоги.

Отримавши відмову, оформлену листом від 07.08.2020 № П-08-60372/8-04-32, позивач у серпні 2020 року звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 (справа № 510/1286/16-а) зазначила: "Визначаючи початок перебігу строку звернення до суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку".

Таким чином, ураховуючи, що позивач, дізнавшись про прийняте Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020, уважав, що таке рішення стане підставою для проведення перерахунку та виплати йому оспорюваної допомоги у позасудовому порядку, і в подальшому з цією метою звернувся з заявою до відповідача, то, на думку суду, саме після отримання позивачем листа про відмову у перерахунку спірної допомоги слід обчислювати початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

Тобто, у даному випадку, відсутні підстави для висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

При цьому, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач допустив саме протиправну бездіяльність під час нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка полягає у незастосуванні положень ст. 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-XIV, які підлягали застосуванню у зв`язку з прийняттям Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, та якими передбачено виплату особам з інвалідністю внаслідок війни до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, про що свідчить рішення у зразковій справі № 440/2722/20.

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Вінницької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (, місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду складено 19.02.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович