Справа № 183/5566/20
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5566/20
№ 2-а/183/23/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стратулат Олександра Володимировича, третя особа управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Стратулат О.В., в якому просив постанову серії ЕАМ № 3207271 від 28 вересня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 28.09.2020 року лейтенантом поліції 4 батальйону 4 роти УПП в Дніпропетровській області Стратулат О.В., відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАМ № 3207271, відповідно до якої, 28.09.2020 року о 16:08 годині, на трасі М29, 154 км, він керував транспортним засобом, на якому встановлені шини різних моделей з різними малюнками протекторами на одну вісь. Зазначеною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Із зазначеною постановою позивач категорично не погоджується та вважає, що вона складена з порушенням, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, інспектор, зупинивши керуючий позивачем транспортний засіб, не поясним причини зупинки, не ознайомив його з правами та обов`язками та не надав жодних доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху.

Позивач вважає, що, при складанні постанови, відповідачем не було зібрано доказів, що підтверджують факт вчинення ним правопорушення, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не заявився, надавши до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.27).

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вимоги позивача є безпідставними. При цьому, оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, уповноваженою на те особою та відповідає вимогам закону, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити, а справу розглянути без участі відповідача (а.с.23-24).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмові пояснення, за змістом аналогічні тим, що викладені у відзиві відповідача та просив справу розглядати за його відсутності (а.с.16-17). Разом з письмовими поясненнями, представником третьої особи, суду надано DVD диск з файлами (а.с.20).

Суд, дослідивши матеріали справи, переглянувши DVD диск з файлами, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. З фабули вказаної постанови вбачається, що 28.09.2020 року о 16:08 годині, на трасі М29, 154 км, позивач керував транспортним засобом LPT-613 д/н НОМЕР_1 , на якому встановлені шини різних моделей з різним малюнком протектора на одну вісь, чим порушив п. 31.4.5 ПДР керування водієм транспортного засобу, що має технічні несправності колес і шин (а.с.8).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213, ст. ст. 222, 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозицією ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Пунктом 31.4.5(Г) Правил дорожнього руху України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Аналогічні вимоги викладені в пункт 6.3.1 ДСТУ 3649:10, який передбачає, що колісні транспортні засоби мають бути укомплектовані пневматичними шинами (далі - шини) і колесами, які зазначено у настановах щодо експлуатування (інструкція з експлуатації, експлуатаційна документація). Не дозволено установлення на одній осі колісного транспортного засобу шин різних розмірів, типів конструкції (радіальної, діагональної, камерної, безкамерної), моделей з різними рисунками протектора, призначених для застосування в різні сезони, з шипами чи ланцюгами протиковзання та без них.

Аналізуючи вказані норми, заборона експлуатації моделей шин з різними рисунками протектора поширюється щодо шин, призначених для застосування в різні сезони, а також шин різних моделей з різними малюнками протектора лише - для легкових автомобілів та різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Окрім того, судом досліджено відеозапис, який долучено до матеріалів справи представником третьої особи при подачі пояснень (а.с. 20).

Суд зазначає, що з даного відеозапису вбачається, що оглянуті працівником поліції шини на одній вісі автомобіля візуально відрізняються, однак, за відсутності спеціальних знань, беручи до уваги, що відеозаписом не зафіксовано маркування шини, неможливо встановити, чи є це різниця у типу малюнку протектора, чи лише у малюнку протектора.

Таким чином, оскаржувана постанова не конкретизує різновиду забороненої експлуатації транспортного засобу, визначеної вказаними нормами саме щодо автомобіля, а також не містить відповідних належних і допустимих доказів правопорушення.

Інспектором, також, не складався як доказ в розумінні вимог статті 251 КУпАП протокол огляду транспортного засобу чи Акт перевірки технічного стану КТЗ на предмет невідповідності типу малюнка протектора шин визначеним у ПДР України стандартам.

Суд також зауважує, що в такому випадку працівник поліції мав керуватися наказом Міністерства інфраструктури України №549 від 26 липня 2013 року «Про затвердження Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», відповідно до яких: За типом рисунка протектора шини поділяються на шини з дорожнім, універсальним, кар`єрним та підвищеної прохідності рисунком. Розрізняють симетричний, асиметричний, спрямованого та неспрямованого обертання типи рисунків протектора шини, залежно від розташування сегментів його рисунка протектора, як визначено в додатку 2 до цих Правил.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Також Верховним Судом у постанові від 18 листопада 2018 року №524/5536/17 було роз`яснено, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є належним доказом, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Водночас дані оскарженої постанови не міститься інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та щодо технічного запису, яким здійснено відеозапис.

Суд, з огляду на зазначене, не може брати до уваги даний відеозапис з нагрудної камери поліцейського, оскільки він здійснений в супереч вимог ст. 74 КАС України

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідач по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст. 77 КАС України, не надав, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 121, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Згідно даних квитанції № 38864 від 07 жовтня 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок (а.с.1).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Враховуючи наведене, з управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, на користь позивача, підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3207271, винесену 28 вересня 2020 року інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стратулат Олександром Володимировичем.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 - закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування сплаченого ним судового збору, грошові кошти в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Сорока.