Справа № 357/13133/20
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м.Біла Церква Київської області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування постанови, обґрунтовуючи наступним.

11 серпня 2020 р. адміністративною комісією виконавчого комітету міської ради м. Біла Церква було розглянуто адміністративний матеріал - протокол № 330/20, та складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 365 відносно ОСОБА_1 .

Так, зазначена комісія встановила, що гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП, яке полягає в тому, що 01 липня 2020 р. на тротуарі (пішохідній зоні) поблизу будинку № 44/2 по Олександрійському бульвару в місті Біла Церква здійснив паркування транспортного засобу «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, чим порушив вимоги «Правил благоустрою території міста Біла Церква», п. 15.2.21. А тому, визнала гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена за ст. 152 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 гривень.

Вважає, що зазначена постанова прийнята з порушенням вимог законодавства, порушує його права та охоронювані законом інтереси, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення № 365 від 11 серпня 2020 року, комісія розглядала адміністративний матеріал, а саме - протокол №330/20, тобто, фактично, окрім самого протоколу жодних інших матеріалів адміністративна справа не має. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке Позивачу поставлено за провину, є неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх аспектах.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративнеправопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів, які б могли встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, немає. Фактично, комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради взагалі не з`ясувала обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Вважає, що дії Відповідача по винесенню зазначеної постанови є протиправними, оскільки Відповідач, розглядаючи адміністративну справу, самоусунувся від дослідження та встановлення всіх обставин справи, формально визнавши Позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення на підставі лише суб`єктивних припущень особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення. Вважає, що Відповідачем при винесенні постанови про адміністративне правопорушення були порушені вимоги ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП, постанова від 11 серпня 2020 року, є незаконною та необ`єктивною, докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП відсутні.

Постанова № 365 від 11 серпня 2020 року не містить даних, з яких саме міркувань виходив Відповідач, визнаючи Позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, яким чином давав оцінку та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, у зв`язку з чим та за наведених вище обставин вбачається про безпідставність та необґрунтованість винесеної відносно Позивача постанови і накладення адміністративного стягнення за відсутності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідачем не проведено всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Так, зазначена комісія встановила, що гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП, яке полягає в тому, що 01 липня 2020 р. на тротуарі (пішохідній зоні) поблизу будинку № 44/2 по Олександрійському бульвару в місті Біла Церква здійснив паркування транспортного засобу «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, чим порушив вимоги «Правил благоустрою території міста Біла Церква», п. 15.2.21.

Відповідно до п. 15.2.21 «Правил благоустрою міста», затверджені рішенням Білоцерківської міської ради Київської області № 800 від 11 липня 2008 р., заборонено здійснювати паркування автотранспорту на газонах, тротуарах та інших не встановлених для цього місцях.

Відповідно до Правил дорожнього руху п. 15.10, стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Таким чином, він, як водій транспортного засобу, керувався Правилами дорожнього руху та передбачав можливість стоянки на краю тротуару, оскільки для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 м.

Так, варто зазначити, що поблизу будинку № 44/2 по Олександрійському бульвару в місті Біла Церква, де було здійснено паркування транспортного засобу, не було встановлено відповідного дорожнього знаку, який би забороняв зупинку/стоянку транспортного засобу.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Відсутність знаку, який би містив інформацію про заборону зупинки/стоянки транспортного засобу, а також можливість стоянки на краю тротуару, оскільки для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 м, свідчить про те, що Позивачем не було порушено Правил дорожнього руху.

Зважаючи на те, що Відповідач належним чином не забезпечив інформування громадян м. Білої Церкви про «Правила благоустрою міста», які, як виявилося, відрізняються від Правил дорожнього руху», Позивач керувався ПДР і з об`єктивних причин не міг знати про те, що його дії є протиправними.

Оскільки Позивач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП з посиланням на п. 15.2.21 «Правил благоустрою території міста Біла Церква», то вважаю протиправним те, що в оскаржуваній постанові не зазначено які саме Правила благоустрою були порушені.

Більш того, з оскаржуваної постанови вбачається, що комісія не встановила наявність обставин, які пом`якшують відповідальність, проігнорувавши ту обставину, що Позивач є пенсіонером.

Отже, Відповідачем під час здійснення адміністративного провадження не встановлено та не доведено наявність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП - адміністративна справа розглянута однобічно, не об`єктивно, з грубими процесуальними порушеннями, а саме, без зазначення, які Правила благоустрою були порушені, без врахування при накладенні та визначенні розміру стягнення обставин справи та особи порушника (який є пенсіонером).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови вбачається, що Позивач обвинувачувався у тому, що здійснив паркування транспортного засобу у невстановленому для цього місці.

Зважаючи на відсутність знаку про заборону паркування транспортного засобу вважає, що у даній ситуації відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, зокрема суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки Позивач не знав і не міг знати, що його дії є протиправними, а тому не мають умислу.

Крім того, зазначив, що строк оскарження ним було пропущено з поважних причин, так як з оскаржуваною постановою ознайомився лише 04 грудня 2020 року, однак зважаючи на погіршення стану здоров`я, з метою запобігання ймовірного розповсюдження хвороби, він не мав змоги одразу звернутися до адвоката для підготовки адміністративного позову.

Просив суд поновити строк для подання адміністративного позову, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 365 від 11 серпня 2020 року відносно ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати ( а. с. 1-8 ).

Ухвалою судді від 28 грудня 2020 року поновлено пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Судове засідання у справі призначене на 16 годину 45 хвилин 11 січня 2021 року ( а. с. 19-20 ).

20 січня 2021 року за вх. № 2299 судом отримано відзив на адміністративний позов від відповідача по справі, в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні вимоги в повному обсязі, мотивуючи наступним.

11 серпня 2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесено постанову № 365 про накладення адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого статтею 152 Кодексу, України про адміністративні правопорушення, яке полягає в тому, шо 01 липня 2020 р. о 08 год. 38 хв. на тротуарі (пішохідній зоні) поблизу будинку № 44/2 по бульвару Олександрійському в місті Біла Церква здійснив паркування транспортного засобу «Рено»,д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, чим порушив вимоги «Правил благоустрою території міста Біла Церква», а саме пункт 15.2.21.

Під час винесення вищевказаної постанови, адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області досліджено протокол про адміністративне правопорушення від 01 липня 2020 року № 330/20, фото та відеофіксацію адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу від 01 липня 2020 року № 330/20 про адміністративне правопорушення передбачене ст.152 КУпАП гр. ОСОБА_1 01 липня 2020 року о 08 год. 38 хв. в місті Біла Церква поблизу будинку № 44/2 по бульвару Олександрійському було виявлено, що гр. ОСОБА_1 здійснив паркування транспортного засобу «Рено»,д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, а саме на пішохідному тротуарі, чим порушив вимоги «Правил благоустрою території міста Біла Церква», а саме пункт 15.2.21., чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.152 КУпАП.

Згідно з пунктом 15.2.21 «Правил благоустрою території міста Біла Церква», затверджених рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800 «Про затвердження Правил благоустрою території м. Біла Церква», заборонено здійснювати паркування автотранспорту на газонах, тротуарах та інших невстановлених для цього місцях.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування (парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово- паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування), прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також можуть належати й інші території в межах населеного пункту.

Відповідно до пункту 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розмішеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення від 01 липня 2020 року № 330/20, передбачене ст.152 КУпАП є здійснення паркування гр. ОСОБА_1 транспортного засобу на пішохідному тротуарі.

Відповідно до ст.17 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної ради Української РСР від 09 березня 1988 року № 5540-Х1 підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те особою.

Отже, враховуючи вище викладені правові норми та фактичні обставини справи, адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесла постанову від 11 серпня 2020 року № 365 про накладення адміністративного стягнення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, що складений у встановленому порядку уповноваженою на те посадовою особою.

12 лютого 2021 року за вх. № 6752 судом отримано від позивача заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки перше судове засідання у даній справі вже відбулося 04.02.2021 року, вказана заява позивачем подана з порушенням вимог ст. 47 КАС України, а тому не береться судом до уваги.

В судове засідання позивач не з`явився, 18.02.2021 року за вх. № 7950 судом отримано заяву, в якій ОСОБА_1 просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Судові витрати залишає за собою.

Представник відповідача Донченко В.О. в судове засідання не з`явився, 18.02.2021 року за вх. № 7949 судом отримано заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності відповідача, позовні вимоги не визнають та просить відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони будучи належним чином повідомлені, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим провести розгляд справи за неявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, враховуючи пояснення сторін, які були надані в судовому засіданні 04.02.2021 року, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 2020 р. адміністративною комісією виконавчого комітету міської ради м. Біла Церква було розглянуто адміністративний матеріал - протокол № 330/20, та складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 365 відносно ОСОБА_1 .

Так, зазначена комісія встановила, що гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП, яке полягає в тому, що 01 липня 2020 р. на тротуарі (пішохідній зоні) поблизу будинку № 44/2 по Олександрійському бульвару в місті Біла Церква здійснив паркування транспортного засобу «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 у невстановленому для цього місці, чим порушив вимоги «Правил благоустрою території міста Біла Церква», п. 15.2.21. А тому, визнала гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена за ст. 152 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 гривень ( а. с. 11-12 ).

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає, що її безпідставно було притягнуто до відповідальності, зважаючи на відсутність знаку про заборону паркування транспортного засобу, що у даній ситуації відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, зокрема суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки позивач не знав і не міг знати, що його дії є протиправними, а тому не мають умислу.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

У той же час, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що протокол № 330128 про адміністративне правопорушення від 01.07.2020 р. був складений в день виявлення правопорушення з боку позивача, який відмовився від його підписання у присутності двох свідків.

Відповідно до приписів ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Зазначений протокол, який наявний в матеріалах справи відповідає вищевказаним положенням КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної ради Української РСР від 09 березня 1988 року № 5540-ХІ, підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те особою.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розмішеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Статтею 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 року до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування (парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово- паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування), прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також можуть належати й інші території в межах населеного пункту.

Згідно з пунктом 15.2.21 «Правил благоустрою території міста Біла Церква», затверджених рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800 «Про затвердження Правил благоустрою території м. Біла Церква», заборонено здійснювати паркування автотранспорту на газонах, тротуарах та інших невстановлених для цього місцях.

Отже, підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення від 01 липня 2020 року № 330/20 відносно позивача, що передбачене ст.152 КУпАП є здійснення останнім паркування транспортного засобу на пішохідному тротуарі.

В судовому засіданні позивач не заперечував, що дійсно здійснив паркування транспортного засобу на пішохідному тротуарі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, зазначене підтверджується, як фотознімком доданого відповідачем до відзиву, так і оглянутим в судовому засіданні відеозаписом.

Відповідач ухвалюючи оскаржувану постанову відносно позивача керувався рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800 «Про затвердження Правил благоустрою території м. Біла Церква», яким заборонено здійснювати паркування автотранспорту на газонах, тротуарах та інших невстановлених для цього місцях.

Посилання позивача на те, що він не був обізнаний з затвердженими рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800 «Про затвердження Правил благоустрою території м. Біла Церква» не заслуговують на увагу, так як зазначене рішення та інформація є загальновідомою.

Однак, як встановлено в судовому засіданні забороняючих знаків, які б забороняли паркування транспортного засобу на місці де зупинив свій автомобіль позивач, не встановлено та відповідно відсутні.

Статтею 55 Конституції Урраїни кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пункт 1.1. ПДР України встановлює, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 5.10. Правил дорожнього руху, стоянка забороняється:а) у місцях, де заборонена зупинка;б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;г) ближче 50 м від залізничних переїздів;ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Отже, вищевказаними Правилами дорожнього руху стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів.

В судовому засіданні було встановлено та не спростовано, що позивач керував легковим автомобілем та зробив стоянку свого автомобіля на краю тротуару.

Зазначене також підтверджується, як матеріалами справи так і відеозаписом, який був доданий відповідачем до відзиву та оглянутий в судовому засіданні.

Однією з багатьох функцій, покладених на міністерства, інші центральні органи виконавчої влади (далі-міністерства), є прийняття ними нормативно-правових актів на підставі й на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, обов`язкових до виконання на території України.

Отже, при розгляді даної адміністративної справи суд керується Законом України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, що встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Зазначені Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України) мають преюдиційне значення поміж рішення міської ради, отже Законмає вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України ( 254к/96-ВР ) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу ( Лист Міністерства юстиції України від 30.01.2009 N Н-35267-18 ).

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено правил дорожнього руху, за що останнього можливо було притягнути до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтею 73 цього Кодексу зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального, права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 15 ).

Оскільки звертаючись до суду з заявою про розгляд справи у позивача, останній просив суд судові витрати залишити за ним, суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 7-12, 17-20, 22, 25, 47, 72-77, 78, 79, 90, 94, 126, 139, 159-161, 205,242, 257-259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 9, 10, 245, 247, 252, 254, 256, 268, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області № 365 від 11 серпня 2020 року відносно ОСОБА_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов