Справа № 761/26944/20
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/111/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань Вольда М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Богінкевича А.М.,

представника відповідача 1 Фіщука В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся в порядку адміністративного судочинства до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач 1), головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича (відповідач 2), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, із позовною заявою, у якій просив суд постанову серії АС № від 04.05.2020 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн скасувати та закрити провадження у справі за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 3 КУпАП. Визнати протиправними дії Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Я. Й. щодо складання 04 травня 2020 року Акта №129 огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу марки «Volvo ХС90» державний номерний знак НОМЕР_1 на спеціальний майданчик. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1891 грн. 50 коп. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4 700 грн. Стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) (, м. Київ вул. Леонтовича, 6) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2020 р. о 18:15 год. позивач, керуючи автомобілем «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку та стоянку по вул. Б. Хмельницького, 49 м. Київ. Позивач зазначає, що автомобіль був зупинений на краю тротуару із додержанням вимог п.п. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху України та не створював перешкод для руху інших транспортних засобів та пішоходів.

Після повернення на місце зупинки та стоянки свого автомобіля приблизно о 18:30 год., позивач його там не виявив. Позивач здійснив дзвінок на лінію «102» з метою повідомлення про викрадення свого автомобіля, однак за вказаним телефоном його було повідомлено про те, що автомобіль «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , був евакуйований та перебуває на штрафмайданчику. Після звернення 05 травня 2020 року до Центру надання адміністративних послуг м. Києва вул. Дніпровська набережна, 19-Б, позивача було повідомлено про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі Постанови серія АС № від 04 травня 2020 року у зв`язку з порушенням правил зупинки, стоянки, паркування його транспортного засобу, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 15.4 ПДР.

05.05.2020 року позивачем через платіжний термінал було сплачено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп. (плата за надання послуг з переказу 20 грн. 50 коп.), оплачені послуги евакуації в розмірі 1270 грн. 00 коп. (плата за надання послуги з переказу 42 грн. 00 коп.), , а також оплачена вартість зберігання транспортного засобу на спецмайданчику в розмірі 288,00 грн. (плата за надання послуги з переказу 16 грн. 00 коп.),

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не була надіслана йому ні у строки, передбачені діючим законодавством, ні після звернення ОСОБА_1 зі скаргою до Комунальної бюджетної установи «Контактний центр міста Києва». Лише на адвокатський запит від 30.07.2020 були надані копії Постанови АС № від 04 травня 2020 року матеріали фотофіксації адміністративного правопорушення, а згодом, на адвокатський запит від 14.08.2020, була надіслана і копія Акту огляду тимчасового затримання транспортного засобу №129 від 04.05.2020.

Позивач вважає постанову серії АС № від 04 травня 2020 року такою, що підлягає скасуванню, оскільки:

-автомобіль «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований на тротуарі, а не на проїжджій частині у другому ряді, як вказано в постанові, тому порушення п. 15.4 ПДР України не було.

-припаркований транспортний засіб не перешкоджав суттєво дорожньому руху, а тому були відсутні підстави для затримання та доставлення автомобіля на спец майданчик.

Внаслідок складання постанови позивачу заподіяно збитки, які складаються з сплати штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. (плата за надання послуг з переказу 20 грн. 50 коп.), оплата послуги евакуації в розмірі 1270 грн. 00 коп. (плата за надання послуги з переказу 42 грн. 00 коп.), оплати вартості зберігання транспортного засобу на спецмайданчику в розмірі 88,00 грн. (плата за надання послуги з переказу 16 грн. 00 коп.). Загальний розмір прямих збитків Позивача складає: 255,00 грн + 20,50 грн. + 1270,00 грн. + 42,00 грн. + 288,00 грн. 16,00 грн. = 1891 грн. 50 коп.

Крім цього, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, заподіяних йому, як законослухняному громадянину, незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до оскаржуваної Постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним позбавленням можливості користуванням власним транспортним засобом, порушенням нормального способу його життя та неможливістю пересування у звичний для нього спосіб у необхідний йому час. Також моральні страждання Позивача пов`язані ще й з тим, що протягом тривалого часу співробітниками Департаменту не виконувалися вимоги закону і не надсилалися йому документи, пов`язані з притягненням Позивача до адміністративної відповідальності, чим його було фактично позбавлено можливості оскаржити незаконні дії з евакуації його транспортного засобу. Розмір моральної шкоди, завданої йому зазначеними протиправними діями, позивач оцінює у 10 000 гривень.

Вказане стало підставою для звернення до суду

У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що автомобіль позивача був припаркований з порушенням вимог ПДР, матеріали фотофіксації підтверджують скоєння позивачем правопорушення. Вимогу про стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованою та не підтвердженою доказами. (а.с. 72-77)

У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу, що автомобіль на момент евакуації був розташований з дотриманням ПДР та суттєво не перешкоджав дорожньому руху. Підстави для затримання та евакуації були відсутні. Моральну шкоду вважає обґрунтованою.

У письмовому поясненні третя особа заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що позивача правомірно притягнуто до адмінвідповідальності, що підтверджується фотофіксацією. Кошти, які просить стягнути позивача, не збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та не підлягають стягненню на підставі ст. 1174 ЦК України. Позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтимали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позову.

Відповідача 2 та третя особа в в судове засіданні не з`явились, та своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 23)

Постановою головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № притягнуто ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за порушення ст. 122 ч.3 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. З постанови вбачається, що 04.05.2020 р. о 18:34 год. на вул. Б. Хмельницького, 49 в м. Києві транспортний засіб «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , зупинено на проїзній частині в другому ряду, чим порушено п. 15.4 ПДР України. (а.с. 36)

На а.с. 32-35- фото фіксація вчинення правопорушення.

Згідно п. 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. При ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, дії позивача кваліфіковано за порушення п. 15.4 ПДР України.

В той же час, матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 п. 15.4 ПДР України, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.3 КУпАП, оскільки його дії не перебувають у причинному зв`язку з винесенням оскаржуваної постанови. Матеріалами справи, а саме: фото фіксацією правопорушення встановлено, що автомобіль «Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , не був зупинений на проїзній частині в другому ряді, а перебував на тротуарі, що виключає кваліфікацію дій ОСОБА_1 за порушення п. 15.4 ПДР України та притягнення позивача до адмінвідповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП.

При цьому, варто зазначити, що автомобіль Volvo XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився на тротуарі. Між тим, доказів порушення позивачем п.15.10 в) ПДР України, за яким стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, також не надано.

Щодо визнання протиправними дій щодо складання 04.05.2020 р. акта №129 огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спец майданчик.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

На думку суду, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного вище адміністративного правопорушення, та з фотоматеріалів, досліджених судом, яким зафіксовано дану подію, не вбачається порушення транспортним засобом п. 15.4 ПДР України, що створюють суттєві перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Водночас, судом враховано, що доказів порушення позивачем ПДР України, зокрема п. 15.10 в) також не надано.

Вказаний висновок судом зроблено з урахуванням постанови Верховного Суду від 18.06.2020 р. у справі№686/14075/16-а.

У зв`язку з цим вказана вимога обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1891,50 грн, яка складається з сплати штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. (плата за надання послуг з переказу 20 грн. 50 коп.), оплата послуги евакуації в розмірі 1270 грн. 00 коп. (плата за надання послуги з переказу 42 грн. 00 коп.), оплати вартості зберігання транспортного засобу на спецмайданчику в розмірі 88,00 грн. (плата за надання послуги з переказу 16 грн. 00 коп.)

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Варто зазначити, що згідно ст. 170 ч. 1 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц зазначила, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Конституційним судом України у рішенні від 01.03.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди, завданої державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої незаконними рішеннями діями, чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень покладаються саме на державу, а не на відповідні органи державної влади.

Таким чином, відшкодування завданої матеріальної шкоди, що складається з витрат, пов`язаних з тимчасовим затриманням транспортного засобу регулюється нормами ЦК України і належним відповідачем у таких справах є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

Однак, в даному випадку Державу Україна в особі Державної казначейської служби України до участі у справі залучено не було.

Варто також зазначити, що витрати за послуги з евакуації в розмірі 1270,00 грн були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Експедиція 777», а витрати за зберігання на спецмайданчику в розмірі 288,00 грн на рахунок ГУНП у м. Києві (а.с. 25). Між тим, ТОВ «Експедиція 777» та ГУНП у м. Києві залучені до участі у справі не були, а тому в стягненні вказаних коштів як матеріальної шкоди з відповідача слід відмовити.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 255,00 грн, то відповідно до частини першої статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Позовна вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 255,00 грн. сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки згідно частини третьої статті 286 КАС України, суд може прийняти одне з таких рішень:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Процедура повернення штрафу передбачена статтею 296 КАС України і не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.07.2019 р. у справі №757/2757/16-а

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом притягнення його до адміністративної відповідальності та затриманням його автомобіля. Між тим, в даному випадку існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому, зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом притягнення його до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевказане, позивачем не доведено та не надано відповідних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У той же час, відповідачами у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, за вкладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин.

У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову шляхом скасування постанови головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича серії АС № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.3 КУпАП з закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та визнання протиправними дії головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича щодо складання акту №129 від 04.05.2020 р. огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Позивач також просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу положень ст. 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрати на правничу допомогу позивачем надано договір-доручення №57 про надання правової допомоги №57 від 01.06.2020 р., додаток №1 до договору №57 від 01.06.2020 р., опис витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, платіжне доручення №1 від 24.09.2020 р. про перерахунок позивачем адвокату Богінкевич А.М. 5000,00 грн, додаткова угода від 15.09.2020 р. до договору №57 від 01.06.2020 р., в якій відображено обсяг правової допомоги та розмір гонорару. (а.с.16-22, 59-60).

Беручи до уваги вимоги ст. 134, 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення даного позову (фактично задоволено дві з чотирьох позовних вимог), дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)на користь ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 3000 гривень 00 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 78, 286 КАС України, ст.ст. 7, 122, КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, визнання протиправними дій, стягнення матеріальної і моральної шкоди, - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича серії АС № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.3 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Визнати протиправними дії головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича щодо складання акту №129 від 04.05.2020 р. огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів матеріальної і моральної шкоди,- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду до або через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом протягом десяти днів з дня її проголошення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Відповідач 1: Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , м. Київ, вул. Леонтовича, 6

Відповідач 2: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Деснянського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимков Ярослав Йосипович, м. Київ, вул. Леонтовича, 6

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2021 року