Справа № 824/1093/19-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1093/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

10 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивачки: Іванюка О.О.,

представниці відповідача: Мазурок Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" № 33763-13 від 30.06.2017, № 33764-13 від 30.06.2017, №33765-13 від 30.06.2017, якими визначено суму податкового зобов`язання фізичної особи ОСОБА_1 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивачка не надала доказів використання об`єктів нерухомості у своїй господарській діяльності у 2016 році, тому вказані будівлі є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її доводів і зазначила, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивачки в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представниця відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

На підставі свідоцтв про право власності серії САВ №591965, САВ №591964 та САВ№591967 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством "Кіцманське районне бюро технічної інвентаризації" 24.09.2009 за позивачкою зареєстровано право приватної власності на будівлі виробничого сільськогосподарського призначення, які знаходяться за адресами Чернівецька область, Кіцманський район, с.Витилівка, вул.Польова, буд.2а, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , загальними площами відповідно 904,60 кв.м., 796,00 кв.м. та 492,60 кв.м. (а.с.24-25, 27-28, 30-31).

Згідно з витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: види діяльності позивача, зокрема: 01.46 Розведення свиней, 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання, 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання та ін. (а.с.14).

Рішенням Лашківської сільської ради від 22.01.2016 року № 2-4/16 "Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та положення про транспортний податок" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 3 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

На підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України та враховуючи визначену Положенням про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке затверджене рішенням Лашківської сільської ради №2-4/16 від 22.01.2016р., ставку податку у розмірі 3 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1кв.м. бази оподаткування, Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області 30.06.2017р. винесено податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено грошове зобов`язання, а саме:

- податкове повідомлення-рішення №33763-13, яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 у розмірі 37396,16грн (а.с.23);

- податкове повідомлення-рішення №33764-13, яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 у розмірі 20364,08грн (а.с.26);

- податкове повідомлення-рішення №33765-13, яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 у розмірі 32906,64грн (а.с.29).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивачка звернулась до суду адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що одним із видів діяльності позивачки є розведення свиней, нежитлові будівлі, що належать їй на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються нею, як суб`єктом господарювання, для розведення свиней, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.7 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

П.30.2 с.30 ПК України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України застосовується у разі дотримання двох умов:

1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником,

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтв про право власності серії САВ №591965, САВ №591964 та САВ№591967 ОСОБА_1 на праві приватної власності належать будівлі виробничого сільськогосподарського призначення, які знаходиться за адресами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , загальними площами відповідно 904,60 кв.м., 796,00 кв.м. та 492,60 кв.м. (а.с.24-25, 27-28, 30-31).

Отже, нежитлові будівлі, які належать позивачці, є будівлями сільськогосподарського призначення.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, вказане вище визначення застосовується виключно для цілей глави 1 розділу XIV ПК України "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тому доводи апеляційної скарги про застосування вказаного визначення до спірних правовідносин є необґрунтованими.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах від 21 жовтня 2020 року у справах № 520/8580/18 та № 806/2686/18 Верховний Суд висловив наступну правову позицію щодо застосування пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України:

"Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин".

Таким чином, закон пов`язує статус виробника сільськогосподарської продукції з видами діяльності за КВЕД або наявністю у володінні, користуванні чи розпорядженні сільськогосподарських тварин.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ОСОБА_1 є 01.46 Розведення свиней; 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (основний); 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.14).

Отже, одним із видів діяльності ОСОБА_1 є розведення свиней.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Кіцманської міської ради Кіцманського району №948 від 02.0.2019 (а.с.185) сільськогосподарські будівлі свинарників за адресою АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 та 2в упродовж 2016-2017 років використовувались для здійснення господарської діяльності з розведення свиней (с/г діяльність).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів використання вказаних вище об`єктів нерухомості у своїй господарській діяльності у 2016 році, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З урахуванням встановлених у справі обставин та правових висновків Верховного Суду, які підлягають врахуванню судом при розгляді даної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин позивачка мала статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до положень пункту пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 лютого 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Капустинський М.М.