Справа № 380/7776/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7776/20
У Х В А Л А
з питань строку звернення до суду
17 лютого 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Новак Л.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача Логвінов В.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні в запас Збройних Сил України невиплату позивачу у день виключення зі списків військової частини (19.07.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу різницю грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 13827,46 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2019 по день повної виплати компенсації.

Ухвалою суду від 25.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 23.11.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

29.12.2020 за вх. №11830ел від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначено про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався при виключенні його зі списків особового складу 19.07.2020., а до суду звернувся 23.09.2020. Вказане свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду із позовом, оскільки вказаний позов стосується проходження позивачем військової служби.

01.02.2020 за вх. №6358 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке мотивував тим, що грошову компенсацію за неотриманеречове майно позивачу виплачено 30.03.2020. Надалі в період з квітня по травень 2020 почував себе погано, хворів, втратив нюх та смак, можливо хворів на корона вірус, тому дотримуючись приписів постанови Кабінету Міністрів України №211 та з метою нерозповсюдження вірусу серед працівників суду, з позовом не звертався.

Впродовж літа 2020 року мав проблеми з серцем.

Звернув увагу на те, що ст. 3 Конституції України визначає життя і здоров`я людини найвищою цінністю. Отже з метою запобіганню виникненню та поширенню коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних захворювань, обставина щодо небезпечності пандемії визнана на законодавчому рівні, у зв`язку з чим введені виняткові заходи карантину та встановлені додаткові гарантії, у тому числі продовження строків.

Позивач підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Представник відповідача просив позовну заяву залишити без розгляду.

Суд заслухав пояснення представників сторін, вирішуючи питання строку звернення до суду керується таким.

Відповідно до приписів п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 за №8-рп/2013, сформовано висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 91 цього Закону передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна. Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

Пунктом 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших формувань у мирний час» від 28.10.2004 №1444 визначено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до відповідача щодо виплати компенсації за неотримане речове майно, отримав відповідь на своє звернення від 22.08.2019, у якому вказано, що сума компенсації позивачу становить 46967,87 грн.

Дійсно виплату 33140,41 грн. компенсації здійснено 30.03.2020.

Позивач зазначив, що на час виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідач протиправно не здійснив з ним розрахунків щодо компенсації неотриманого речового майна, а коли здійснив, таку виплачено не у повному обсязі. Різниця становить 13827,46 грн.

Оцінюючи встановлені обставини, суд зауважує, що предметом позову є не лише стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а й питання вірного нарахування та обчислення самої суми компенсації за неотримане речове майно.

Оскільки позивач отримав кошти 30.03.2020, як він зазначає не у повному обсязі, та звернувся до суду з позовом 23.09.2020, з позиції суду, ОСОБА_1 строку звернення до суду не пропустив.

У даному випадку суд також звертає увагу на те, що у своїх рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином клопотання позивача про поновлення строку звернненя до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягають.

Керуючись положеннями ст.ст. 240, 241-243, 248, 256, 293, 294 КАС України, -

у х в а л и в :
1. У задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

2. У задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.02.2021.

Суддя Кравців О.Р.