Справа № 500/3718/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3718/20

11 лютого 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Маракіна О.Г.,

представника відповідача Смаль Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.10.2020 в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі Росія (що пізніше перейменовано у товариство власників земельних і майнових паїв Галичина с. Кобиловолоки, а пізніше в сільськогосподарське товариство власників земельних і майнових паїв Галичина) 1993 -1999 роки та з 01.01.2000 по 20.03.2000 як такий, за який виконано встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 24.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши при цьому пакет документів про стаж роботи та заробітну плату, в тому числі документи про стаж роботи у колгоспі «Росія», який згодом реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство-колгосп «Галичина».

При подачі заяви та документів, позивачем зазначено, що у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 20.04.1982 містяться не повні дані щодо його страхового стажу в період з 1993 по 1999 роки, а саме - відсутні вірні записи про відпрацьовані позивачем встановлені господарством мінімуми трудоднів. Неповнота записів полягає у тому, що фактично позивачем встановлені мінімуми трудоднів було виконано в повному обсязі. Також, у трудовій книжці зовсім відсутні записи про встановлений мінімум трудоднів з 01.01.2000 по 20.03.2000.

Окрім цього, зазначає, що повна інформація щодо підтвердження стажу роботи в період 1993 - 1999 роки в архівних матеріалах - відсутня, оскільки всі документи Колгоспу «Росія» на державне зберігання в архівний відділ не надходили.

Станом на 30.10.2020, позивачем отримано повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.10.2020 про те, що до страхового стажу в колгоспі в період 1993-1999 роки позивачу зараховано страховий стаж за фактичною тривалістю відпрацьованих трудоднів.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що грубо порушує його права на призначення та виплату пенсії за віком з 24.02.2020 року, а дії Пенсійного фонду в частині розрахунку страхового стажу такими, що проведенні із порушенням нормативно - правових приписів, з огляду на що звернувся у суд з даним позовом.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі сторонам клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року суд ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

05.01.2021, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказав, що статтею 56 Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідач зазначив, що за загальним правилом, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.

Звернув увагу суду на те, що Головним управлінням зараховано позивачу період роботи у колгоспі «Росія» за 1993-1999 роки згідно трудової книжки та архівної довідки №03-11/111-1645 від 20.12.2019, яка видана Архівним відділом Теребовлянської державної адміністрації.

Стосовно не зарахування періоду роботи з 01.01.2000 року по 20.03.2000 року, відповідач зазначив, що зарахування стажу відбувається на підставі трудової книжки, у разі відсутності відповідних записів, на підставі первинних документів. У трудовій книжці позивача та відповідній архівній довідці - відсутня інформація, щодо встановленого та виробленого трудового мінімуму в колгоспі, а тому відмова позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності страхового стажу здійснена відповідачем правомірно (арк. справи 86-89).

06.01.2021, позивачем подано відповідь на відзив (арк. справи 96-101).

У судовому засіданні від 25.01.2021 року суд ухвалив викликати та допитати в якості свідків осіб, зазначених у заяві позивача від 16.11.20 року (арк. справи 65-66).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи також заперечила проти позовних вимог в повному обсязі, просила залишити їх без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 16) та після досягнення ним 60-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних умовах.

До заяви позивачем було надано наступні документи: паспорт громадянина України; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера; довідка з Теребовлянського районного військового комісаріату №1967 від 21.11.2019 р; атестат №5634; трудова книжка НОМЕР_2 від 15.02.1979 р.; трудова книжка НОМЕР_3 від 20.04.1982 р.; архівна довідка про стаж № 03-11/Ш-1645 від 20.12.2019 р., яка видана архівним відділом Теребовлянської РДА; довідки про стаж №500 від 27.11.2019 р., яка видана ДП «Укрсппирт», довідка з Теребовлянського центру зайнятості №28-01/946 від 28.11.2019, довідки про перейменування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянуло подану позивачем заяву та листом-повідомленням від 10.03.2020 року №559/3-21 відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на загальних підставах.

Приймаючи таке рішення, відповідач вказав, що згідно поданих документів, на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 09 місяців 04 дні, в тому числі роки роботи в колгоспі, в яких не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, за фактичною тривалістю у 1993- 1999 роках, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає (арк. справи 47).

Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся із даним позовом у суд.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058 передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частина 1 зазначеної статті передбачає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.04.1982, згідно записів в якій слідує, що позивач:

- 17.03.1982 прийнятий на роботу шофером у колгосп "Росія", та 20.03.2000 звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією господарства, згідно поданої заяви (а.с.28 зворот);

-21.03.2000 прийнятий на роботу шофером у ПАП "Відродження", та 30.01.2001 звільнений з роботи за згодою сторін.

Отже, позивач з 17.03.1982 по 20.03.2000 згідно коментованих записів перебував у трудових відносинах з колгоспом "Росія", який в подальшому був перейменований у товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина» с. Кобиловолоки, а пізніше в сільськогосподарське товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина», а з 21.03.2000 до 30.01.2001 перебував у трудових відносинах з ПАП "Відродження".

Як слідує із змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.03.2020 за №559/03-21 та відзиву на позов, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у колгоспі імені "Росія" 17.03.1982 по 20.03.2000 (за фактичною тривалістю) та з 21.03.2000 до 30.01.2001 на ПАП "Відродження", вказує на єдину підставу такого неврахування по першому періоду - не відпрацювання встановленого господарством мінімуму трудоднів, та щодо іншого періоду - ненадання позивачем документів (довідок) про встановлений і вироблений мінімум трудової участі у господарстві.

Так, згідно вимог частини 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Наявний в матеріалах справи лист архівного відділу Теребовлянської районної адміністрації Тернопільської області від 30.07.2020 за вих. №03-08/1072 "Про надання інформації" свідчить, що згідно Протоколу №3 Засідання правління колгоспу "Росія" від 17.03.1982, ОСОБА_2 прийняття на роботу шофером з 16.03.1982 та рекомендовано збором уповноважених прийняти позивача в члени колгоспу. Протоколом №2 від 30.04.1982 ОСОБА_2 прийнято в члени колгоспу. Протоколом №3 сільськогосподарського товариства "Галичина" від 20.03.2000 всіх членів товариства звільнено з членів та всіх працюючих у зв`язку з реорганізацією товариства. (а.с.32-37).

Архівна довідка від 20.02.2019 за №424/04-01, видана архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації містить відомості про кількість відпрацьованих позивачем людиноднів та частково відомості про заробітну плату останнього у колгоспі "Росія", зокрема, також зазначено, що протоколи правління колгоспу та уповноважених членів колгоспу за 1993,1994,1996,1997 на державне зберігання в архівний відділ не надходили. Книги обліку розрахунків по оплаті праці за 2000 рік до архівного відділу не надходило (а.с.91-92).

З огляду на вказані документи, суд зазначає, що ОСОБА_2 в період здійснення трудової діяльності у колгоспі "Росія" був членом колгоспу імені "Росія", який в подальшому був перейменований у товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина» с. Кобиловолоки, а пізніше в сільськогосподарське товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина».

Суд звертає увагу на те, що довідка за спірний період, видана архівним відділом, яка частково взята відповідачем до уваги при обчисленні трудового стажу ОСОБА_1 , містить відомості про кількість відпрацьованих позивачем у колгоспі людиноднів тільки у 1982-1997 роках. За інші роки (1998-1999) відсутні відомості щодо кількості відпрацьованих позивачем людиноднів.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі імені "Росія" у спірний період, позивачем не надано.

Стосовно доводів позивача щодо підтвердження, у разі необхідності, спірного періоду трудової діяльності свідченнями осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які працювали разом із ОСОБА_1 у колгоспі імені "Росія".

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі по тексту також - Порядок №637).

Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності із пунктом 2 вказаного Порядку у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункту 18 Порядку №637).

Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

У спірному випадку орган пенсійного фонду не вжив необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи у колгоспі, шляхом проведення перевірки. В свою чергу і клопотання позивача про підтвердження спірного періоду показами свідків відповідачем було залишене поза увагою.

Разом з тим, обставина про ненадходження від колгоспу "Росія" (його правонаступника колгоспу "Галичина") на зберігання у архівний відділ відповідних протоколів правління колгоспу та уповноважених членів колгоспу за 1993,1994,1996,1997 років на державне зберігання в архівний відділ не надходили та відсутність в протоколах засідання правління відомостей та уповноважених членів колгоспу за 1994-1998,2000 роки відомостей про зарахування ОСОБА_1 1993-1997,1999 років до загального трудового стажу, на переконання суду, підпадає під дію положень пункту 18 Порядку №637.

Втім, як свідчать приписи пунктом 2 вказаного Порядку №637 підтвердження трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків здійснюється виключно органами Пенсійного фонду.

Позивач надав суду докази звернення до органу пенсійного фонду із відповідною заявою з метою вирішення питання про підтвердження власного спірного трудового стажу на підставі показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згідно заяви від 24.09.2020 (арк. справи 48-49). Проте, така заява позивача залишена поза увагою пенсійного фонду, з тих мотивів, що документи, які підтверджують спірний період є в архівному відділі.

В судовому засіданні судом допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які підтвердили, що ОСОБА_1 з 1982 до 1999 року працював з ними в колгоспі "Росія", який в подальшому був перейменований в колгосп "Галичина". Відмітили, що ОСОБА_1 , працював шофером на машині "Камаз", щодня виходив на роботу. Приблизно з 1995-6 до 1999 року позивач був найбільше задіяний до роботи в колгоспі, оскільки колгосп був у скрутному фінансовому становищі, реорганізовувався, не було коштів, зокрема на придбання бензини, а ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що заправлявся соляркою, так ОСОБА_6 та ОСОБА_5 простоювали, а позивач здійснював щоденні рейси, як у поле, так і в інші райони. Зазначили, що свідкам у трудові книжки колгоспника внесено відомості про виконання встановленого мінімуму трудоднів у період з 1993 по 1999 року, однак позивач був задіяний більше всіх до роботи у спірний період.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що при обчисленні стажу роботи позивача в колгоспі за період з 1993 року, відповідачем не враховано, що член колгоспу ОСОБА_1 не виконував з поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, оскільки, як підтверджено показами свідків, колгосп "Росія" перебував у вказаний період в скрутному матеріальному становищі, та виконання позивачем обов`язків, зокрема як шофера, на пряму залежало від наявності (забезпеченості) паливно-мастильними матеріалами.

При цьому, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем по справі наданими до суду архівними довідками, записами в його трудовій книжці та показами свідків повністю підтверджено факт його роботи на посаді шофера протягом всього спірного періоду, та невиконання з поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.10.2020 в частині відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 24.02.2020 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зауважує, що ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п.3 ч.1 ст.245 КАС України, за змістом якого у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд задовольняє спосіб поновлення порушених прав позивача у вигляді зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі «Росія» (що пізніше перейменовано у товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина» с. Кобиловолоки, а пізніше в сільськогосподарське товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина») 1993 -1999 роки та з 01.01.2000 по 20.03.2000 як такий, за який виконано встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24.02.2020.

Саме такий спосіб, на переконання суду, не суперечить законодавству і забезпечить ефективний захист порушеного права позивача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція від 27.11.2020 за №19 (а.с.72).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.10.2020 в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі «Росія» (що пізніше перейменовано у товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина» с. Кобиловолоки, а пізніше в сільськогосподарське товариство власників земельних і майнових паїв «Галичина») 1993 -1999 роки та з 01.01.2000 по 20.03.2000 як такий, за який виконано встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24.02.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.