Справа № 280/9130/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 лютого 2021 року Справа № 280/9130/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні страхового стажу за періоди роботи з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести повторний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , із зарахуванням до стажу роботи періоди з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивачка зазначає, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з письмовою заявою про призначення їй пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило у призначенні пенсії за віком, мотивуючи таку відмову тим, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком як особі якій виповнилося 59 років 6 місяців. Таку відмову позивач вважає протиправною, у зв`язку із чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 21.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 20.01.2021. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що до стажу позивачки не можливо зарахувати період її роботи з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, оскільки в архівній довідці № 7 від 09.06.2020 року зазначене ім`я не відповідає даним паспорту; з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, оскільки не зазначено рік в наказі про прийом на роботу; з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року, оскільки відсутня інформація про підставу звільнення з роботи. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у позові.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дослідивши та оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до до Мелітопольського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 27.07.2020 за призначенням пенсії за віком.

Як стверджує позивач, на час її звернення до відповідача, вона досягла віку 59 років 6 місяців.

Повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 254 від 25 серпня 2020 року позивачці було відмовлено в призначені пенсії за віком. За попередніми розрахунками, на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача складає 10 років 7 місяців 13 днів. До стажу позивачки не можливо зарахувати період її роботи з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, оскільки в архівній довідці № 7 від 09.06.2020 року зазначене ім`я не відповідає даним паспорту; з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, оскільки не зазначено рік в наказі про прийом на роботу; з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року, оскільки відсутня інформація про підставу звільнення з роботи.

29 жовтня 2020 року позивачка повторно звернулась до Мелітопольського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про отримання довідки про наявний страховий стаж, з метою отримання тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Листом від 06 листопада 2020 року за № 9947-9796/М-03/8-0800/20 страховий стаж було розраховано у 10 років 7 місяців.

Не погодившись з таким розрахунком страхового стажу, вважаючи, що наданих документів достатньо для підтвердження страхового стажу позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд зауважує, що стаж безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування лише починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року N 310 "Про трудові книжки колгоспників" (була чинна на час внесення записів до трудової книжки позивача до 1991 року) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

За правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що у серпні 2020 року відповідачем було направлено відповідні запити до Трудового архіву виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, архівного відділу Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області та Семенівської сільської ради Мелітопольського району щодо підтвердження періодів роботи позивача з 31.08.1988 по 20.04.1992 в управлінні торгівлі м. Мелітополя та з 29.09.1980 по 18.01.1981 в ПМК-132 Мелітопольського сільського будівельного комбінату.

На вказані запити відповідачем отримано архівні довідки, зокрема: №№ 08-16/76-1, 08-16/76-2 від 02.09.2020 видані архівним відділом Мелітопольське районної державної адміністрації Запорізької області та №М-377/1, №М-377/2 від 02.09.2020, виданих Трудовим архівом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Як слідує із записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , що належить позивачу, з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року позивач працювала штукатуром- плиточником-облицювальником 3-го розряду в Якимівській ПМК-130.

Вказане підтверджується довідками TOB «Будівельник-М» № 5 від 09 червня 2020 року, № 6 від 09 червня 2020 року, № 7 від 09 червня 2020 року, які надавалися до пенсійного органу позивачем.

Посилання відповідача щодо невідповідності ім`я позивачки в архівній довідці №7 від 09.06.2020 року даним паспорту, суд вважає хибним, оскільки в довідці зазначено, що ОСОБА_1 дійсно була прийнята штукатуром-плиточником лицювальником 3 розряду в Якимівську ПМК-130 з 16 серпня 1977 року, згідно наказу №51-к від 19.08.1977 року. Звільнена з Якимівської ПМК-130 з 28 листопада 1978 року, згідно наказу № 128-к від 21.11.1978 року. А той факт, що в наказі про прийом на роботу та про звільнення вказано на російській мові ОСОБА_2 суд вважає таким, що не впливає на підстави врахування стажу. Як свідчать матеріали справи, 12 березня 1979 року було укладено шлюб, в результаті чого змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_4 . Вказаний факт підтверджується доданою до позову копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану 9 від 12 травня 2020 року. 15 березня 1983 року вказаний шлюб було розірвано. 12 вересня 1984 року було укладено шлюб, в результаті чого було змінено прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 . Вказаний факт підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07 липня 2020 року, виданого (повторно) Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Також із змісту трудової книжки встановлено, що з 29 вересня 1980 року по 18 січня 1987 року позивач працювала маляром 3-го розряду у тресті Мелітопольсільстрой (в подальшому реорганізований у сільський будівельний комбінат, який в подальшому реорганізований у Мелітопольагрострой).

Факт реорганізації підприємств підтверджується доданою до позову копією архівної довідки № 08-17/36 від 02.09.2020 року, виданої архівним відділом Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області. Також, факт трудових відносин із вказаними підприємствами підтверджується доданими до матеріалів справи копіями довідок архівного відділу Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області № 08- 16/76-1 від 02.09.2020 року та № 08-16/76-2 від 02.09.2020 року.

Відповідачем, в свою чергу, не було взято до уваги зазначені довідки, які підтверджують наявність страхового стажу з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, водночас, зауважено на не зазначенні року в наказі про прийом на роботу.

Дійсно, запис у трудовій книжці містить лише дату та місяць наказу і помилково не було вказано рік наказу, однак з урахуванням вищевказаних довідок вбачається, що наказ про прийом позивачки на роботу був виданий саме 29.09.1980 року.

Крім того, із змісту трудової книжки вбачається, що з 31 серпня 1988 року по 20 квітня 1992 року позивачка працювала в Управлінні торгівлі виконавчого комітету Мелітопольської міської Ради народних депутатів (в подальшому реорганізоване у орендне підприємство Управління торгівлі, в подальшому реорганізоване в акціонерне товариство виробничо- торгову фірму «Меліса-2»).

Вказане підтверджується доданою до позову копією архівної довідки Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 02.09.2020 року № М-377/1.

Однак відповідачем зазначено, що період трудової діяльності 31.08.1988 року по 14.04.1992 року не зараховано у зв`язку з відсутністю інформації про підставу звільнення з роботи.

Із вказаною відмовою суд не погоджується, оскільки по-перше, відповідачем невірно визначено дату звільнення з роботи. Так, згідно записам у трудовій книжці та вищевказаної довідки позивачку було звільнено 20.04.1992 року, а не 14.04.1992 року. По-друге, у трудовій книжці та вищевказаній довідці зазначена підстава звільнення, а саме «за власним бажанням, по догляду за дитиною у віці до 14 років, ст. 38 КЗпП УРСР».

Щодо зазначених відповідачем недоліків у трудовій книжці позивача, то суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист .

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зазначеної у постанові від 30 вересня 2019 року по справі № 638/18467/15-а. Аналогічна позиція була також висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не доведено правомірність своїх дій, якими відмовлено позивачу в зарахуванні до стажу роботи періодів з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року.

Отже, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести повторний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , із зарахуванням до стажу роботи вказаних періодів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні страхового стажу за періоди роботи з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести повторний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , із зарахуванням до стажу роботи періоди з 16.08.1977 року по 28.11.1978 року, з 29.09.1980 року по 18.01.1987 року, з 31.08.1988 року по 14.04.1992 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 18.02.2021.

Суддя А.В. Сіпака