Справа № 500/226/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/226/21

17 лютого 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Мірінович У.А. розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15172-13 від 18.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 січня 2021 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2021 року на підставі виконавчого документу вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-15172-13 від 18.11.2020 року. Заперечуючи проти факту винесення оспорюваної вимоги, позивач зазначає, що саму вимогу №Ф-15172-13 від 18.11.2020 року, до моменту відкриття виконавчого провадження, - ним не отримано.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

10.02.2021 року, через відділ документального забезпечення суду, надійшло клопотання представника відповідача, у якому вона просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Свою позицію обґрунтовує тим, що згідно Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення форми 119, за трекінгом поштового відправлення №692, оспорювану вимогу №Ф-15172-13 від 18.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки), винесену відповідачем ОСОБА_1 , отримано позивачем особисто станом на 20.11.2020 року, з огляду на що, він, звертаючись із позовною заявою станом на 25.02.2021 року пропустив встановлений частиною четвертою статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464, строк звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15172-13 від 18.11.2020, залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.02.2021 року позивач на адресу суду надіслав заперечення проти клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заяву про поновлення строків звернення до суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення в суд, позивач вказав, що надане відповідачем Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надіслано, за твердженням відповідача, оспорювану вимогу №Ф-15172-13 від 18.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 , позивачем отримано не було, а підпис на Рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення «особисто на 20.11.2020 року» - йому не належить. Просив поновити йому строк на звернення до суду.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заперечення та клопотання - позивача, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, з банків, на які поширюються норми Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З аналізу вищевказаної норми слід дійти висновку, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI), строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2019 по справі № №802/983/18-а.

Положеннями частини 1 статті 2 Закону № 2464-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як передбачено приписами пункту 4 частини 1 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

При цьому, порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску передбачено положеннями частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI.

Приписами абз.5-10 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, вищевказані норми визначають порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою про сплату боргу (недоїмки) та строки вчинення відповідних дій щодо її оскарження.

Предметом позову у рамках даної судової справи є вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15172-13 від 18.11.2020.

До суду із даним позовом позивач звернувся 25.01.2021 року.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities).

Суд, з огляду на «баланс імовірностей», зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень, приходить до висновку про те, що стверджувані позивачем обставини щодо неотримання ним оскаржуваної вимоги є непереконливими, в той час як відповідачем доведено, що згідно Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення форми 119, за трекінгом поштового відправлення №692, оспорювану вимогу №Ф-15172-13 від 18.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки), винесену відповідачем ОСОБА_1 , позивачем отримано особисто станом на 20.11.2020 року.

Окрім того, суд зазначає, що покликаючись на необхідність призначення судом почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності підпису особі на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення форми 119, за трекінгом поштового відправлення №692, позивачем фактично перекладається на суд обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивача. Крім того, суд зазначає, що згідно пункту 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

Отже, з урахуванням вимог абз. 5-10 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI та доказів, наданих представником відповідача, суд приходить до висновку, що позивачем подано до суду позовну заяву із пропуском встановленого спеціального строку звернення до суду.

Керуючись статтями 240, 241, 243 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування вимоги, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, );

третя особа: - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, ) .

Суддя Мірінович У.А.