Справа № 177/61/21
Суддя: Суботіна С. А.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/61/21
Провадження № 2-а/177/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 лютого 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1, Новак А.М. звернувся до суду з указаним позовом та просив скасувати постанову серії ДПО18 № 774258 від 10.01.2021, винесену поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Песковець Василем Володимировичем про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі. Також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн та зі спати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 10.01.2021 о 10 год. 40 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT TRAFIC, р/н НОМЕР_1 , без проходження обов`язкового технічного контролю, чим порушив п. 31.3Б ПДР України.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги безпідставністю притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки ТЗ RENAULT TRAFIC, р/н НОМЕР_1 , яким керував останній, відноситься до типу легкового автомобіля, що використовується для власних потреб, а не для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковому технічному контролю не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Новак А.М. правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, участі представника у судовому засіданні не забезпечив. Про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення справи з поважних причин та відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи

Згідно з ч. 4 ст. 299 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 10.01.2021 о 10 год. 40 хв., на 152 км а/д М-04 в Криничанському районі Дніпропетровської області, у порушення п. 31.3 «б» ПДР України, керував транспортним засобом RENAULT TRAFIC, р/н НОМЕР_1 , без проходження обов`язкового технічного контролю.

Як слідує з матеріалів справи, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зазначено, що власником автомобіля RENAULT TRAFIC, р/н НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , рік випуску автомобіля 2014 та він є спеціалізованим вантажним фургоном малотонажним - В, повна маса 3030 кг, маса без навантаження 1949 кг (а.с.10).

Відповідно до копії посвідчення водія серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 має право керувати транспортними засобами категорії «В», «С1», «С» (а.с.11).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 «б» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

За керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю пройшов такий контроль.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Водночас, обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Аналогічні норми містяться й у п. 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137.

Також, пунктом 1.10 ПДР визначено, що:

легковий автомобіль - це автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки;

вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Транспортні засоби, згідно з ПДР України, класифікуються по типам: легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів; автобуси; вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно; вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т; автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу; автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

Аналіз зазначених норми права дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають легкові автомобілі, які використовуються для перевезення пасажирів або вантажів та лише у випадку, якщо вони використовуються з метою отримання прибутку та мають строк експлуатації понад два роки; вантажні автомобілі - незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля.

Згідно з пп.15 п.2 Порядку № 137, транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними особами, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, які доводиться доказами, згідно зі ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У даному випадку, до висновку про порушення позивачем наведених вище норм, відповідач дійшов з огляду на встановлений ним факт, що автомобіль, яким керував позивач, підпадає під вимоги ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» щодо обов`язкового технічного контролю.

Водночас, позивач стверджує, що на його транспортний засіб вимоги щодо обов`язкового проходження технічного контролю не розповсюджується.

Разом з тим, доказів комерційного використання позивачем транспортного засобу RENAULT TRAFIC, р/н НОМЕР_1 , чи використання його з метою перевезення пасажирів суду не надано, відтак, такий транспортний засіб відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», в редакції яка чинна на момент складання спірної постанови, не підлягає обов`язковому технічному огляду.

Положеннями ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За ч. 2 ст. 62 Конституції України, правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06.12.1988) зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд вважає, що спірна постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є необґрунтованою, тобто такою, що прийнята без урахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому не відповідає визначеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям для оцінювання рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний має право, серед іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зважаючи на те, що відповідачем, на якого, згідно зі ст. 77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, не доведено факту допущення позивачем порушення 31.1 «б» ПДР України, та відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, а справу закрити.

Окрім цього, позивачем понесено витрати на правничу допомогу та зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, які він просить стягнути з відповідача на його користь.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2-7 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018, у справі № 61-3416св18.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, зі змісту якого слідує, що адвокатом позивача, який надає послуги, є Новак Артур Михайлович , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність останнім; договір-заявка про підготовку правових документів від 11.01.2021 № 11-1/01/2021, у якому зазначено про сплату вартості підготовки документів, загальна вартість якої склала 1000,00 грн; завдання доручення до договору від 11.01.2021.

Згідно з п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також те, що сторона відповідача не надала будь-яких заперечень та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу.

Також, при зверненні до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн за дві вимоги немайнового характеру (а.с.8). з огляду на те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, відповідно до ст. 139 КАС України, сума судового збору в розмірі 908,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 9, 211, 242-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження, - задовольнити.

Постанову серії ДПО18 № 774258 від 10.01.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул.. Федора Ернста, буд. 3, ЄДРПОУ 4008646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), витрати на правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до пп. 15.5) п. 15 розділу VІІ Перехідних положень КАС України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: