Справа № 818/1261/15
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року Справа № 818/1261/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника позивача - Лисенка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1261/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" звернувся до суду з адміністративним позовом до Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.04.2015 року: № на суму 696136,69 грн. та № на суму 3507 грн.

Відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року у даній справі, адміністративний позов ТОВ "Урожайна Країна" до Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 03.04.2015 року № на суму 3507,00 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 03.04.2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 69990,63 грн., в тому числі 46660,42 грн. основного платежу та 23330,21 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. було залишено без змін.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 24 вересня 2019 року касаційну скаргу ТОВ "Урожайна країна" було задоволено частково. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ухвали суду від 05.11.2019р. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального провадження.

За клопотанням представника позивача справу було призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

Відповідно до ухвали суду від 19.12.2019р. первісного відповідача у справі - Роменську об"єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Сумській області було замінено на правонаступника - Головне управління ДПС у Сумській області.

В судове засідання 13.01.2021р. представник відповідача не з"явився, про час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином (докази у справі - а.с.80, 5 том). Доказів поважності неприбуття в судове засідання відповідачем не надано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.

Зважаючи на викладені обставини та з урахуванням приписів ч.3 ст.205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними доказами у справі.

При цьому, відповідачем 15.01.2020р. було подано до суду відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні у повному обсязі підтримав свою позицію відносно позовних вимог (в задоволенні яких було відмовлено відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р., яку було залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015р.) та просив суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням висновків викладених в ухвалі Верховного Суду від 24.09.2019р.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні докази у справі суд дійшов висновку про наявність підстав підстав для задоволення позовних вимог в тій частині, в якій позивачу було відмовлено в їх задоволенні постановою Сумського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р., виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення про застосування фінансових санкцій Роменської об`єднаної державної податкової інспекції ДФС у Сумській області:

- № від 03.04.2015р. на суму 696 136, 69 грн. (в тому числі за основним платежем по податку на додану вартість 464 091,13 грн. і фінансовими санкціями -232 045,56 грн.)

-№ від 03.04.2015р. на суму 3507,00 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом у зв`язку зі встановленими документальною перевіркою порушеннями пп. 1.20.1, 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо визначення пов`язаності осіб, п. 39.1, п. 39.2, п. 39.4, п. 39.5 ст. 39, п. 188.1 ст. 188, п. 209.1, п. 209.2, п. 209.3, п. 209.6, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість внаслідок незастосування звичайних цін, а також щодо застосування податкової пільги не за призначенням всупереч умовам та цілям її надання та у зв`язку з порушенням п.п. 2.11, 3.1 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637.

Відповідно до постанови Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. позовні вимоги ТОВ "Урожайна країна" було задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 03.04.2015 року № на суму 3507,00 грн., скасовано податкове повідомлення-рішення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 03.04.2015 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 69990,63 грн., в тому числі 46660,42 грн. основного платежу та 23330,21 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В задоволенні інших позовних вимог судом було відмовлено.

Рішення суду І-ї інстанції було залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 24 вересня 2019 року рішення Сумського окружного адміністративного суду та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду І-ї інстанції.

Отже, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції Сумський окружний адміністративний суд має дослідити спірні правовідносини лише в тій частині, в якій позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Як свідчить з матеріалів справи, у постанові Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення рішення Роменської ОДПІ № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати 626146.06 грн. (у тому числі 417430,71грн. за основним платежем з податку на додану вартість та 208715,35 грн. за штрафними санкціями).

Слід зазначити, що сума 417430,71 грн. донарахованого основного зобов"язання складається з наступних нарахованих сум:

(І) - 116666,66грн. - за висновками податкового органу, позивачем невірно здійснено коригування щодо повернення попередньої оплати від ПАТ «Миронівський хлібокомбінат». Так, за наслідками перевірки відповідачем було встановлено, що позивач будучи суб`єктом спеціального режиму оподаткування та подаючи до Роменської ОДПІ у 2012 році скорочену декларацію, яка не передбачає здійснення розрахунків з бюджетом, в порушення вимог п.209.1, п. 209.6 та п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України безпідставно занизив (відкоригував у сторону зменшення) податкове зобов`язання з податку на додану вартість по загальній декларації типу 01, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, на загальну суму 116666,66 грн. внаслідок проведення коригування податкового зобов`язання по операції з повернення попередньої оплати за пшеницю м`яку на підставі розрахунку коригування № 2 від 20.03.2012р. до податкової накладної, виписаної ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» від 11.03.2011р. №28 на суму 33 333,33 грн. та до податкової накладної № 29 від 14.03.2011р. на суму 83 333,33 грн. По-перше, на переконання відповідача, вказані коригування позивач повинен був відобразити у с п е ц і а л ь н і й декларації, яка не передбачає розрахунків з бюджетом, оскільки суми податку на додану вартість по операціях з постачання сільськогосподарським підприємством сільськогосподарських товарів згідно з вимогами ст.209 Податкового кодексу України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, відображаються у спеціальній декларації. По-друге, податковий орган наполягає на відсутності у позивача підстав для проведення вказаних коригувань щодо зменшення податкового зобов`язання по загальній податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року та просить суд врахувати ту обставину, що під час проведення документальної перевірки п е р в и н н і д о к у м е н т и, видаткові накладні, рахунки-фактури та у повному обсязі договори) на вимогу посадових осіб Роменської ОДПІ позивачем н е н ад а в а л и сь.

(ІІ) - 207409.03 грн. - за результатами проведеної Роменською ОДПІ перевірки було встановлено заниження ТОВ «Урожайна країна» податкових зобов`язань з податку на додану вартість в податкових деклараціях спеціального режиму оподаткування за період з січня 2012р. по серпень 2013р. на загальну суму 207409,04 грн., - внаслідок заниження бази оподаткування по операціях з реалізації кукурудзи на кормові цілі 3 класу та гороху 2 та 3 класу пов`язаним особам - ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп» та ТОВ «Катеринопільський елеватор». Актом перевірки встановлено, що ПАТ «Миронівський хлібопродукт», , є засновником ТОВ «Урожайна країна», його внесок у статутний капітал позивача становить 99%, і одночасно є засновником ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп», код ЄДРПОУ , і ТОВ «Катеринопільський елеватор», . За результатами перевірки було встановлено, що 90% від загального обсягу реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва ТОВ «Урожайна країна припадає на ПАТ «Миронівський хлібопродукт» код 25412361, ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп» код , та ТОВ «Катеринопільській елеватор» код 32580463. За твердженнями податкового органу вказаним пов`язаним особам позивачем в порушення вимог п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України реалізовувалась продукція власного виробництва за цінами, нижчими за звичайні.

(ІІІ) - 93355 грн. - за висновками податкового органу на зазначену суму позивачем було завищено податковий кредит по загальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 44 820,00 грн. та грудень 2013р. в сумі 48 535,00 грн., всього на загальну суму 93 355 грн. по договору оренди № 1666-Г від 15.11.2013р. згідно якого ТОВ «Урожайна країна» взяло в оренду основні засоби у ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати 626146.06 грн. (у тому числі 417430,71грн. за основним платежем з податку на додану вартість та 208715,35 грн. за штрафними санкціями), суд виходить з наступного:

(І) Щодо безпідставності донарахування податкових зобов"язання з ПДВ на суму 116666,66грн. слід зазначити наступне:

Особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту) встановлено статтею 192 Податкового кодексу України.

Пунктом 192.1 статті 192 Подактового кодексу України встановлено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Контролюючий орган дійшов висновку про заниження TOB «Урожайна країна» податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року в сумі 116 666, 67 грн.

Так, перебуваючи на загальній системі оподаткування, TOB «Урожайна країна» 21 червня 2010 року уклало договір поставки зерна з ВАТ «Миронівський хлібопродукт», за умовами якого 11 та 14 березня 2011 року йому перераховано грошові кошти в розмірі 279 999, 42 грн та 1 549 999, 75 грн. відповідно.

20 березня 2012 року позивач здійснив коригування податкового зобов`язання на суму 116 666, 66 грн. по загальній декларації з ПДВ за лютий 2012 року внаслідок повернення попередньої оплати ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» за непоставлену кукурудзу.

За наслідками перевірки відповідачем було встановлено, що позивач будучи суб`єктом спеціального режиму оподаткування та подаючи до Роменської ОДПІ у 2012 році скорочену декларацію, яка не передбачає здійснення розрахунків з бюджетом, в порушення вимог п.209.1, п. 209.6 та п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України безпідставно занизив (відкоригував у сторону зменшення) податкове зобов`язання з податку на додану вартість по загальній декларації типу 01, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, на загальну суму 116666,66 грн. внаслідок проведення коригування податкового зобов`язання по операції з повернення попередньої оплати за пшеницю м`яку на підставі розрахунку коригування № 2 від 20.03.2012р. до податкової накладної, виписаної ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» від 11.03.2011р. №28 на суму 33 333,33 грн. та до податкової накладної № 29 від 14.03.2011р. на суму 83 333,33 грн.

Позиція податкового органу щодо відсутності правових підстав для здійснення такого коригування полягала у недоведенності позивачем під час перевірки факту повернення коштів за непоставлений товар. При цьому, відповідач посилався на умови укладеного позивачем з ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» договору №977-г від 21 червня 2010 року, пунктом 2.2. якого передбачено, що Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування 100% коштів на рахунок Постачальника за кожну партію товару протягом 5 днів з моменту отримання рахунку на партію товару. Отже, податковий орган бере під сумнів повернення коштів за непоставлений товар позивачем, оскільки Договором від 21 .06.2010р. було передбачено перерахування коштів після вже отриманої партії товару.

Як вказує Верховний Суд в ухвалі від 24.09.2019р., під час розгляду справи, судами попередніх інстанцій належним чином не з`ясовано, чи відбулася реальна поставка товару, не досліджено первинну документацію щодо здійснення поставки сільськогосподарської продукції, зокрема, виставлені рахунки на оплату товару, накладні, підтверджуючі рух товару на складах, тощо. Також судами не досліджено питання щодо здійснення повернення грошових коштів покупцю ПАТ «Миронівський хлібокомбінат», зокрема, не надано правової оцінки банківським документам, наданим позивачем на підтвердження здійснення перерахунку коштів на рахунок його контрагента, таким як платіжні дорученням та банківські виписки.

У письмовому відзиві від 15.01.2020р. податковий орган наполягає на відсутності у позивача підстав для проведення вказаних коригувань щодо зменшення податкового зобов`язання по загальній податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року та просить суд врахувати ту обставину, що під час проведення документальної перевірки п е р в и н н і д о к у м е н т и, видаткові накладні, рахунки-фактури та у повному обсязі договори) на вимогу посадових осіб Роменської ОДПІ позивачем н е н ад а в а л и сь.

Однак, дослідивши обставини у справі та докази якими сторони обґрунтовують свою позицію, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2015р. за № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати податку на додану вартість на суму 116666,66грн. виходячи з наступного:

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2012 по 31.12.2013р. ревізорами встановлено їх заниження в сумі 116 666,67грн., в тому числі за лютий 2012 р. в сумі 116 666,67 грн. Дане порушення відображено на сторінках 7-9 Акту.

Як свідчить з матеріалів справи, 21.06.2010р. Позивач уклав договір поставки зерна №977-Г з ВАТ «Миронівський хлібопродукт» за умовами якого передбачалося здійснення продажу сільськогосподарської продукції. За договором Товар поставлявся окремими партіями на умовах стовідсоткової передоплати. Строк дії договору до 31.12.2011 року, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання.

Відповідно до умов договору Покупець 11.03.2011 року перерахував за договором №977-Г грошові кошти в розмірі 279 999,42 грн. з ПДВ.

Відповідно до умов договору Покупець 14.03.2011 року перерахував за договором №977-Г грошові кошти в розмірі 1 549 999,75 грн.

Відповідно до наказу № 1379 від 01.11.2011 року "Про затвердження форми податків: накладної та Порядку заповнення податкової накладної" податкова накладна була виписана у день виникнення податкових зобов`язань Продавця, а саме здійснення передоплати за товар. Сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній відповідає сумі податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних. Згідно п. 14 Порядку податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Позивач на виконання вище зазначених норм законодавства виписав дві податкових накладних:

- від 11.03.2011 р. порядковий номер 28 на загальну суму 279 999,42 грн. з ПДВ;

- від 14.03.2011 р. порядковий номер 29 на загальну суму 1 549 999, 75 грн. з ПДВ.

Дані податкові накладні були задекларовані в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2011 року на загальну суму податку на додану вартість 859299грн. Датою подачі даної декларації є 19.04.2011р. До даної декларації додається реєстр податкових накладних, де зазначено, в відмітках про подання декларації з ПДВ за формою - загальна. Дані податкові накладні записані в 11 та 13 рядок розділи І видані податкові накладні.

Таким чином здійснення передоплати за Товар відбувалося в той момент коли Позивач перебував на загальній системі оподаткування, відповідно до свідоцтва платника податку на додану вартість.

Як вказує позивач, у зв`язку із не можливістю здійснити 100 % поставку партії Товару було прийнято рішення здійснити повернення частини коштів за двома вище зазначеними податковими накладними на загальну суму ПДВ 116 666,66 грн.

Повернення передплачених коштів по даному договору відбувалося в той момент, коли Позивач отримав статус платника фіксованого с/г податку (24 лютого 2012 р.)

Поставка в розмірі 100 % обсягу Товару за договором не відбулася, Продавець (позивач) добровільно повернув суму авансу та здійснив відповідні записи в бухгалтерському обліку (коригування сум).

Відповідно до п. 201.4 ПКУ, податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов`язань продавця. Пунктом 192.1 ПКУ визначено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до порядку № 1379 від 01.11.2011 року "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" п. 18. у разі здійснення коригування сум податкових зобов`язань відповідно до статті 192 розділу V Кодексу (2755-171 постачальник товарів/послуг виписує розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (далі - розрахунок коригування) за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної, зберігання розрахунку коригування аналогічний порядку, передбаченому для податкових накладних. Номер розрахунку коригування присвоюється відповідно до його номера в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних. Пункт 20 порядку зазначає, що на підставі вказаного розрахунку отримувач товарів/послуг здійснює коригування податкового кредиту відповідно до статті 192 розділу V Податкового Кодексу (2755-171 (за умови дотримання положень законодавчих актів щодо віднесення сум до податкового кредиту) з обов`язковим відображенням зазначених коригувань у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (з від`ємним чи позитивним значенням).

Таким чином Позивач правомірно здійснив коригування податкового зобов`язання по загальній декларації з ПДВ по якій здійснюються розрахунки з бюджетом в загальному порядку за звітній період лютий 2012 р. Дане коригування належним чином відображено в декларації в розділі І податкові зобов`язання, код рядка 8- коригування податкових зобов`язань на суму податку на додану вартість 116 667 грн. Дана податкова декларація була отримана Роменської ДПІ 20.03.2020р. №.

Згідно розрахунку коригування за лютий 2012 р. було здійснено коригування податкових зобов`язань згідно зі ст. 192 розділу V Кодексу - Отримувач ВАТ «Миронівський хлібопродукт» податкова накладна за якою проводить коригування 11.03.2011, номер 28; розрахунок коригувань вартісних і кількісних показників до податкової накладної номер 2 від 29.02.2012, підстава повернення передоплати, зареєстровано в Роменській ОДПІ за № до податкової накладної від 11.03.2011р. № 28 від ПАТ «Миронівський хлібокомбінат»-«повернення попередньої оплати за пшеницю м`яку на суму ПДВ 33 333,33грн, та до податкової накладної від 14.03.2011р. № 29 від ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» «повернення попередньої оплати за пшеницю м`яку» на суму ПДВ 83 333,33 грн. всього на загальну суму 116 666,67 грн.

Під час здійснення коригування Позивач виписав:

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 28 від 11.03.2011 р. за договором від 21.07.2010 р. № 977-Г, розрахунок № 2 від 29.02.2012р., повернення передоплати.

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 29 від 14.03.2011 р. за договором від 21.07.2010 р. № 977-Г, розрахунок № 4 від 02.06.2010р., повернення передоплати.

Розрахунок коригування складається за правилом першої події, а саме повернення коштів Продавцю. Коригування були здійснені в установлені законодавством строки.

За договором постачання № 977-Г від 21.06.2010 року станом на 01.01.2012 року було здійснено передоплату за купівля сільськогосподарської продукції на загальну суму 24 754 465,67 грн., із цієї суму 4 125 744,28 грн. становить зобов`язання, що було сплачено до бюджету по загальній декларації 2011 році (єдиній на той момент декларації).

Слід зазначити, що в договорі поставки № 977-Г від 21.06.2010 року не визначений чіткий порядок виставлення рахунку на товар, який є підставою для здійснення оплати, а саме не встановлено, чи такий пред`являється Покупцю до поставки товару чи після його поставки. При цьому в договорі відсутня заборона щодо здійснення передоплати за товар.

Як вказує позивач, для здійснення перевірки даного правопорушення ревізорам була передана вся первинна документація в оригіналах.

При цьому, відповідачем не доведено свою позицію, що відбулася реальна поставка товару (що унеможливлювало би повернення передоплати покупцю позивачем), не доведено факт наявності у позивача під час перевірки первинної документації, яка підтверджувала би факт здійснення поставки сільськогосподарської продукції, зокрема, виставлені рахунки на оплату товару, накладні, підтверджуючі рух товару на складах, тощо.

При цьому, суд бере до уваги, що здійснення повернення грошових коштів покупцю ПАТ «Миронівський хлібокомбінат» підтверджується банківським документом, наданим позивачем на підтвердження здійснення перерахунку коштів на рахунок його контрагента, таким як банківська виписка (а.с.235-236, ІІІ том).

В підтвердження того, що Позивач був винен кошти за договором постачання № 977-Г від 21.07.2010 року було надано 12.06.2015 року копії актів звірки з ПАТ«Миронівський хлібопродукт» за січень, лютий та березень 2012 року. При вивчені актів звірки вбачається, що за Позивачем рахувалася кредиторська заборгованість в сумі 13 882 465,67 грн., яка була зменшена в лютому місяці за рахунок повернення коштів в розмірі 700 000,00 грн. Із даної суми ПДВ становить 116 666,67 грн.

Податковим Кодексом України чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язковість здійснення коригування податкового зобов`язання при зміні режиму оподаткування.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що при проведенні перевірки ревізори здійснили не всебічну перевірку документів, не взяли до уваги зміну статусу платника податку Позивача та прийшли до необґрунтованого рішення, яке полягає на їх думку в занижені податкового зобов`язання по податку на додану вартість в лютому 2012 р. на загальну суму 116 666,67 грн.

Відповідно, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015р. за № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати податку на додану вартість на суму 116666,66грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

(ІІ). Щодо безпідставності нарахування податковим органом 207409.03 грн. - заниження податкових зобов"язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. у зв"язку із заниженням бази оподаткування по операціях з реалізації кукурудзи та гороху на адресу пов"язаних осіб за цінами, що є нижчими за звичайні.

Так, за результатами проведеної Роменською ОДПІ перевірки було встановлено заниження ТОВ «Урожайна країна» податкових зобов`язань з податку на додану вартість в податкових деклараціях спеціального режиму оподаткування за період з січня 2012р. по серпень 2013р. на загальну суму 207409,04 грн., - внаслідок заниження бази оподаткування по операціях з реалізації кукурудзи на кормові цілі 3 класу та гороху 2 та 3 класу пов`язаним особам - ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп» та ТОВ «Катеринопільський елеватор». Актом перевірки встановлено, що ПАТ «Миронівський хлібопродукт», , є засновником ТОВ «Урожайна країна», його внесок у статутний капітал позивача становить 99%, і одночасно є засновником ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп», код ЄДРПОУ , і ТОВ «Катеринопільський елеватор», . За результатами перевірки було встановлено, що 90% від загального обсягу реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва ТОВ «Урожайна країна припадає на ПАТ «Миронівський хлібопродукт» код 25412361, ПАТ «Миронівський завод по виготовленню комбікормів та круп» код , та ТОВ «Катеринопільській елеватор» код 32580463. За твердженнями податкового органу вказаним пов`язаним особам позивачем реалізовувалась продукція власного виробництва за цінами, нижчими за звичайні, що є порушенням вимог пп.1.20.1, 1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", чинного на момент здійснення господарських операцій, а також вимог п.п. 39.1, 39.2, 39.4, 39.5 ст. 39, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ( звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу, або індикативна ціна. У такому разі звичайна ціна операції визначається відповідно до статті 39 цього Кодексу, але не може бути меншою за мінімальну або індикативну ціну.

Пунктом 188.1 статті 188 Податковогокодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів...».

За приписами пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). При цьому, ідентичними є товари (роботи, послуги), що мають однакові основні ознаки та незначні відмінності в зовнішньому вигляді. Однорідними вважаються товари (роботи, послуги), що мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, які дозволяють їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними;

Згідно пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 вказаного Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. ...

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна. прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.»

Порядок визначення звичайної ціни з 01.01.2013 року регламентовано статтею 39 Податкового кодексу України.

Згідно п. 39.1 ст. 39 Податкового Кодексу України звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне. в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі здійснення платником податків:

а) бартерних операцій;

б) операцій з пов`язаними особами;

в) операцій з платниками податків, що застосовують спеціальні режими оподаткування або інші ставки, ніж основна ставка податку на прибуток, або не є платником цього податку, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності;

г) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.39.2 ст. 39 Податкового Кодексу України визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни:

а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу);

б) ціни перепродажу;

в) "витрати плюс";

г) розподілення прибутку;

ґ) чистого прибутку.

Пунктом 39.3 cтатті 39 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відсутності даних для застосування зазначених методів визначення звичайної ціни така ціна може бути визначена виходячи з результатів незалежної оцінки майна та майнових прав, яка проводиться суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Пунктом 39.4 статті 39 Податкового Кодексу України визначено, що за методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) застосовується ціна. яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов`язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Якщо товари (роботи, послуги), стосовно яких визначається звичайна ціна, аналогічні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам. послугам), які прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни, встановленому в абзаці першому цього пункту порядку, здійснюється з урахуванням таких факторів.

За приписами п.39.11 ст. 39 Податкового Кодексу України для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ.

Відповідно до пунктів 39.14, 39.15 статті 39 Податкового кодексу України обов`язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника податку орган державної податкової служби має право надати запит, а платник податку зобов`язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого цього пункту.

У разі відхилення договірних цін у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менше ніж на 20 відсотків, таке відхилення не може бути підставою для визначення (нарахування) податкового зобов`язання, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Визначені із застосуванням звичайних цін база, об`єкт оподаткування та інші показники податкового обліку використовуються органами державної податкової служби для проведення розрахунку податкових зобов`язань, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності за результатами проведення перевірки.

ТОВ «Урожайна країна» укладало договір поставки № 0325-Г від 03.08.2012 з ПАТ «Миронівський ЗВКК», на виконання умов якого ТОВ «Урожайна країна» було реалізовано ПАТ «Миронівський ЗВКК» кукурудзу на кормові цілі за ціною від 1 000 грн до 1 241, 67 грн за тону.

У серпні 2012 року ТОВ «Урожайна країна» здійснило реалізацію гороху 2 класу ПАТ «Миронівський хлібопродукт» за ціною 2 083, 33грн за тону (без ПДВ) на загальну суму 5 206 394,17 грн, в т.ч. ПДВ - 867 732, 36грн.

У серпні 2013 року позивачем реалізовано горох 3 класу ТОВ «Катеринопільській елеватор» за ціною 2 083, 33грн. на загальну суму 1 234 598, 02 грн, в т.ч. ПДВ - 205 766, 34 грн.

На запити Роменської ОДПІ про надання інформації щодо визначення цін на реалізовану продукцію позивач відповіді не надав, тому відповідачем для розрахунку звичайної ціни на кукурудзу, у відповідності до положень п.39.11 ст.39 Податкового Кодексу України, застосовано ціни реалізації сільськогосподарської продукції, які діяли відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", Методику визначення мінімальної та максимальної інтервенційної ціни об`єкта державного цінового регулювання, затвердженої Постановою кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року №159 та Постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2012 року N 180 "Про затвердження переліку об"єктів державного цінового регулювання з визначенням періодів такого регулювання у 2012 - 2013 роках".

При цьому в акті перевірки відповідач зазначив про взяття за основу в якості базових цін встановлені згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.03.2012 № 125, від 26.06.2013 №394 мінімальні та максимальні інтервенційні ціни на об`єкти державного цінового регулювання у 2012/2013 маркетинговому періоді на кукурудзу для кормових потреб, горох 2, 3 класів.

Визначивши таким чином ціну реалізації товару, відповідач дійшов висновку про заниження ТОВ «Урожайна країна» податку на додану вартість на суму 207 409, 04 грн.

Позивач, обгрунтовуючи свою позицію посилався на, зокрема, на неправильність визначення податковим органом розміру звичайних цін на поставлену ним продукцію, що призвело до неправильного обрахунку податкового зобов`язання. Зокрема, у позовній заяві позивач посилається на наявність договору поставки від 10.08.2013 №1348-Г, укладеного з ТОВ «Катеринопільській елеватор» на поставку сільськогосподарської продукції врожаю 2013 року та видаткові накладні на поставку гороху 3-го класу в кількості 493840000кг, за ціною 2083,33грн.(без ПДВ). При цьому, відповідач наполягає на тому, що ТОВ «Урожайна країна» на вимогу Роменської ОДПІ Договору поставки гороху, видаткових накладних, рахунків фактур на перевірку не надавало. На запит Роменської ОДПІ ТОВ «Урожайна країна» від 18.02.2015р. № 1260/18- 13-22-026 про надання інформації щодо визначення цін на реалізовану продукцію відповіді не надано.

Також позивач зазначає про те, що по факту першої події підприємство виписало податкову накладну від 19.08.2013р. № 139/2 на суму з урахуванням ПДВ 1 234 600,00грн. Однак, як вказує відповідач, під час перевірки ( стор. 20 акту) досліджувалась податкова накладна з іншою сумою з урахуванням ПДВ, а саме: 1 234 598,02 грн.

Відповідач у письмовому відзиві вказує на те, що Роменською ОДПІ було здійснено документальну перевірку показників податкової звітності позивача, зокрема по операції з реалізації гороху З класу на адресу ТОВ «Катеринопільській елеватор» згідно з наданими самим позивачем на перевірку документами. В акті перевірки вказані суми, зазначені у податкових накладних, які фактично були надані до перевірки позивачем. У наданні копій інших первинних документів, що свідчать про виявлені порушення, посадовим особам контролюючого органу було відмовлено.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення за № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати податку на додану вартість на суму 207409.03 грн., оскільки відповідачем не надано детальних обґрунтувань стосовно того, який рівень звичайних цін визначено контролюючим органом щодо певних видів проданих Товариством товарів та не доведено правильність застосування того чи іншого методу.

Судом було досліджено розрахунок заниження цін, що наведений податковим органом у Додатку №5 до акту перевірки (а.с.83 , У том) з якого свідчить, що відповідачем було враховано при визначенні цін реалізації пов`язаним особам дані по Цінам на внутрішньому ринку України (http://www.apk-inform.com).

Однак, суд не погоджується з висновками податкового органу зважаючи на неправильність визначення податковим органом розміру звичайних цін на поставлену ним продукцію, що призвело до неправильного обрахунку податкового зобов`язання.

Слід зазначити, що відповідач помилково прийшов до висновку та визначив правопорушення пов`язане з заниженням ціни реалізації сільськогосподарської продукції та здійснили застосування ціни реалізації сільськогосподарської продукції, які діють відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", методики визначення мінімальної та максимальної інтервенційної ціни об`єкта державного цінового регулювання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року N 159, та постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2012 року N 180 "Про затвердження переліку об`єктів державного цінового регулювання з визначенням періодів такого регулювання у 2012-2013 роках" із змінами та доповненнями та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.03.2012 N 125, від 26.06.2013 № 394 мінімальні та максимальні інтервенційні ціни на об`єкти державного цінового регулювання у 2012/2013. Застосування вище зазначеного закону та застосування регулювання цін є необґрунтованим з наступних підстав.

Ст. З Закон України "Про державну підтримку сільського господарства України" встановлює правила цінового регулювання та його об`єкт. Так, п. 3.1. Закону передбачає, що держава здійснює регулювання гуртових цін окремих видів сільськогосподарської продукції, встановлюючи мінімальні та максимальні інтервенційні ціни, а також застосовуючи інші заходи, визначені цим Законом, при дотриманні правил антимонопольного законодавства та правил добросовісної конкуренції. При цьому п. 3.2. Закону встановлює, що зміст державного цінового регулювання полягає у здійсненні Аграрним фондом державних інтервенцій в обсягах, що дозволяють встановити ціну рівноваги (фіксінг) на рівні, не нижчому за мінімальну інтервенційну ціну та не вищому за максимальну інтервенційну ціну.

Вище зазначений закон ст. З п. 3.2 визначає, що держава не здійснює цінове регулювання за межами організованого аграрного ринку України.

При цьому відповідно до визначень п. 2.12 ст. 2 Закону визначено, що організований аграрний ринок - сукупність правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно- правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція, за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі.

Таким чином аналізуючи норми закону можна дійти висновку, що по перше, Держа не здійснює цінове регулювання відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" у правовідносинах не пов`язаних з укладенням та виконанням цивільно-правових договорів, предметом яких є сільськогосподарська продукція, за стандартизованими умовами та реквізитами біржових договорів (контрактів) і правилами Аграрної біржі, а по друге, усі підзаконні акти, зокрема Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України 14,03.2012 N 125 не стосуються правовідносин поза межами організованого аграрного ринку України тобто не пов`язаних з укладенням та виконанням біржових договорів (контрактів) безпосередньо на Аграрній біржі, і но третє, Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України 14.03.2012 N 125 регулює виключно питання діяльності Аграрного фонду на організованому аграрному ринку у 2012/2013 маркетинговому періоді і встановлює мінімальні та максимальні інтервенційні ціни на об`єкти державного цінового регулювання у 2012/2013 маркетинговому періоді для здійснення інтервенцій відповідно до п. 3.2. Закону саме Аграрним фондом і саме на Аграрній біржі.

Враховуючи всі вище перераховані обставини та відповідно до вище зазначених договорів постачання контрагенти їх укладали з Аграрною біржою та за цінами, які є договірними.

Відповідно до підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» надалі - Закону № 334/94-ВР обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом № 334/94-ВР, покладається на податковий орган у встановленому порядку.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР передбачено, що для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов`язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об`єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. Однак, при цьому необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними, важливе значення також мають і властивості товарів, які є предметом купівлі-продажу.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 ПК України, звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті. При визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими Податковим Кодексом, використовується інформація про ціни в операціях між непов`язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). При цьому умови визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціни, які отримуються в результаті застосування методів, встановлених цим пунктом.

Разом з тим необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 п. 1 розділу XIX ПК України «Прикінцеві положення» стаття 39 Податкового Кодексу набирала чинності з 1 січня 2013 року. Отже спірні правовідносини до цього часу були врегульовані положеннями п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В зазначеній частині перевіряємого періоду, а саме до 01 січня 2013 року, на переконання посадових осіб податкового органу, було допущено порушення в частині визначення звичайної ціни при реалізації зернових власного виробництва. Пунктом 1.20.6 ст. 1 даного Закону № 334/94- ВР визначено, що у разі, коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Як вбачається з акту перевірки, Відповідачем не проводився моніторинг оголошень, з метою виявлення цінових пропозицій щодо купівлі/продажу (поставки) кукурудзи врожаю 2011 року, гороху врожаю 2012.

Згідно довідки Головного управління статистики у Сумській області від 24.03.2015 рок/ № 43-140-208 ціна реалізації кукурудзи в 2012 по регіону становила 1368,6 грн за 1 тону без ПДВ. а ціна реалізації гороху становила 1220,60 грн. за тону без ПДВ. При цьому ціна зафіксована на горох та кукурудзу без визначення класів.

Посилання відповідача на наказ № 394 від 26.06.2013 та № 186 від 11.04.2012 року виданих Міністерством аграрної політики та продовольства України є безпідставним. Крім того норми наказів не містять відомості що до регулювання мінімальної та максимальної інтервенційної ціни на об`єкти державного цінового регулювання об`єкту кукурудзи некласної.

Також відповідачем не спростовано посилання позивача на те, що податковим органом в акт перевірки включено кукурудзу некласну (податкові накладні: № 43/2 від 14.06.2012, № 95/2 від 07.07.201, № 96/2 від 07.07.2012) на загальну суму з ПДВ 1 279 463,49 грн. із якої ПДВ складає 213 237, 25 грн. Відповідно, суд допускає, що занесення заздалегідь не вірних даних до таблиці акту на сторінках 18-19 може прямо впливати на суму правопорушення.

При цьому, суд враховує надану позивачем порівняльну таблицю № 1 до таблиці акту на сторінках 18-19. Співставлення даних проводилось на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, копії яких додані до позовної заяви.

Різниця в сумі ПДВ склала 213 416,50 грн., а всього з урахуванням ПДВ 1 280 498,97грн.

Різниця в сумі виникла із-за невірного занесення даних до таблиці та включення до неї податкових з номенклатурою товару кукурудза некласна ціна на яку не регулюється наказами № 394 від 26.06.2013 та № 186 від 11.04.2012 року.

Під час перевірки також відображено в Акті сторінка 18, що вся реалізація кукурудзи здійснювалася за одним договором постачання № 0325-Г від 03 серпня 2012 р, хоча в первинних документах (податкових накладних) зазначається вид цивільно-правового договору, номер та дата його укладання.

Відповідач в Акті на сторінці 19 зробили невірний запис в таблиці в стовбці номенклатура Товару визначивши в ньому кукурудзу на кормові цілі, а натомість відповідно до первинних документів бухгалтерського обліку рахується кукурудза некласна (видаткові та податкові накладні).

Таким чином Відповідач при перевірці податкових накладних не належним чином здійснили перенесення більшості сум, які підлягали до сплати. Всього різниці в загальній сумі, що становила до сплати 48 458,80 грн. (за даними Відповідача - 3184726,47 грн., за даними Позивача 3136267,67 грн.)

Відповідно до підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Згідно з цим підпунктом справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи. послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних їа за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» надалі - Закону № 334/94-ВР обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом № 334/94-ВР, покладається на податковий орган у встановленому порядку.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Податковим органом не доведено правомірність нарахування податкових зоборв"язань з ПДВ у розмірі 207 409,04 грн. - заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року в зв`язку з заниженням бази оподаткування по продажу кукурудзи на кормові цілі та гороху пов`язаній особі за цінами меншими за звичайні (стор. 16 акту), а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення за № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати податку на додану вартість на суму 207409.03 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

(ІІІ) Щодо безпідставності нарахування податковим органом 93 355,00 грн. - завищення податкового кредиту за листопад 2013 року, в зв`язку з відображенням в загальній декларації замість спеціальної сум по оренді основних засобів, взятих у ПАТ «Миронівський хлібопродукт» для сушки зернових культур (стор.25 акту), слід зазначити наступне:

Як встановлено актом перевірки, ТОВ «Урожайна країна» взяло в оренду основні засоби у ПАТ «Миронівський хлібопродукт» по договору оренди № 1666-Г від 15.11.2013р., які використовувало для сушки зернових культур (акт надання послуг №14783 від 31.12.2013р.), податкова накладна № 356 від 31.12.2013 р. на суму 370 099,00 грн., в т.ч. ПДВ - 61 683,17 грн.), податкова накладна № 719 від 30.11.2013 р. на суму 370 099,00 грн., в т.ч. ПДВ - 61 683,17 грн.).

Цю операцію позивачем було відображено у загальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 44 820,00 грн. та грудень 2013р. в сумі 48 535,00 грн., та у спеціальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 16 863,17 грн. та грудень 2013р. в сумі 13 148,17 грн.

Але на переконання податкового органу, згідно вимогами чинного на момент складення звітності податкового законодавства, вказану операцію необхідно було відобразити по спеціальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 61 683,17 грн. та грудень 2013р. в сумі 61 683,17 грн.

У зв`язку з цим ТОВ «Урожайна країна» було завищено податковий кредит по загальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 44 820,00 грн. та грудень 2013р. в сумі 48 535,00 грн., всього на загальну суму 93 355 грн.

Суд не погоджується з даними твердженнями податкового органу виходячи з наступного:

Так, відповідно до п.209.1 ст.209 ПКУ резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства та відповідає критеріям, встановленому у п. 209.6 ст. 209 може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно п.209.6 ст.209 ПКУ сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницькиї умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 209.2. ст. 209 ПКУ згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Таким чином, законом передбачено, що сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства лише у випадках проведення такого нарахування сум ПДВ самим сільськогосподарським підприємством.

У той же час, не перераховані сільськогосподарським підприємством на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства (постанова Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року N 11 "Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів").

Відповідно до п.209.15.1 ст.209 ПКУ виробничі фактории, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/ послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції;

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку;

пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції;

отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг).

Перевіркою встановлено, що згідно договору оренди №1666-Г від 15.11.2013р. TOB «Урожайна країна» орендує основні засоби у ПАТ «Миронівський хлібопродукт», які використовує для сушки зернових культур (акт надання послуг №14783 від 31.12.2013р.), податкова накладна №356 від 31.12.2013 р. на суму 370099 грн., в т.ч. ПДВ - 61683,17 грн.), податкова накладна № 719 від 30.11.2013 р. на суму 370099 грн., в т.ч. ПДВ - 61683,17 грн.).

Дана операція підприємством відображена по загальній декларації з ПДВ: за листопад 2013р. в сумі 44820,00 грн. та грудень 2013р. в сумі 48535,00 грн., та по спеціальній декларації з ПДВ: за листопад 2013р. в сумі 16863,17 грн. та грудень 2013р. в сумі 13148,17 грн.

Однак суд бере до уваги те, що оренда здійснювалася на підставі договору № 1666-Г від 15.11.2013 де Орендодавцем виступає ПАТ «Миронівський хлібогіродукт», а Орендарем ТОВ «Урожайна країна» в особі директора Філії «Андріяшівський елеватор» ТОВ «Урожайна країна». Філія не має статусу юридичної особи та не є платником ПДВ. Платником ПДВ - є ТОВ «Урожайна країна».

Основним видом діяльності Філії «Андріяшівський елеватор» ТОВ «Урожайна країна» є складське господарство, окрім цього філія надає супутні послуги сушіння, очищення, відвантаження зерна. Контрагентом філії є не тільки Позивач, а і інші юридичні особи, тому при складанні податкової звітності було здійснено розподіл послуг на загальну та на спеціальну декларацію відповідно до вимог чинного законодавства.

У Цивільному кодексі під відокремленим підрозділом розуміють лише філії та представництва. Так, відповідно до частини першої ст. 95 цього Кодексу філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням і здійснює всі або частину її функцій.

Філії «Андріяшівський елеватор» ТОВ «Урожайна країна» не є самостійною юридичною особою, а тому податки сплачує головне підприємство, як до бюджету територіальної громади за своїм місцезнаходженням, так і до бюджетів територіальних громад за місцезнаходженням філій. Отже, у такому разі сплату податку на прибуток за себе та за філії здійснює безпосередньо головне підприємство. Яким способом філії сплачувати податок на прибуток, вирішує підприємство.

Ст. 152.4 Податкового Кодексу України (в редакції, яка діяла в 2013 році) містить норму за якою сума податку на прибуток відокремлених підрозділів за відповідний звітний (податковий) період визначається розрахунково виходячи із загальної суми податку, нарахованого платником податку, розподіленого пропорційно питомій вазі суми витрат відокремлених підрозділів такого платника податку в загальній сумі витрат цього платника податку. Вибір порядку сплати податку на прибуток, визначеного цим підпунктом, здійснюється платником податку самостійно до 1 липня року, що передує звітному, про що повідомляються контролюючі органи за місцезнаходженням такого платника податку та його філій (відокремлених підрозділів).

Відповідачем не спростовано дану позицію відповідача, відповідно, відсутні підстави вважати, що TOB «Урожайна країна» було завищено податковий кредит по загальній декларації з ПДВ за листопад 2013р. в сумі 44 820 грн. та грудень 2013р. в сумі 48535 грн., всього на загальну суму 93 355 грн.

З урахуванням викладеного, повідомлення-рішення за № в частині нарахування податкових зобов"язань зі сплати податку на додану вартість на суму 93 355,00 грн. також підлягає скасуванню, як протиправне.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в ч а с т и н і - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 03 квітня 2015 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Урожайна країна" збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 696136,69 грн. (у тому числі: 464091,13 грн. за основним платежем та 232045,56 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) в ч а с т и н і донарахування податку на додану вартість на загальну суму 626146,06 грн. (у тому числі: 417430,71 грн. за основним платежем та 208715,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого по справі судді, повний текст рішення складено 15.02.2021.

Суддя О.М. Кунець