Справа № 460/3490/19
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань встановлення судового контролю
11 лютого 2021 року м. Рівне №460/3490/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М. Недашківської, за участю: секретаря судового засідання Т.А. Самкової; позивача ОСОБА_1 ; представників відповідача С.І. Самойлової та Л.О. Мельничук; розглядаючи у судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про встановлення судового контролю та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень в порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування майнової шкоди суму у розмірі 21576 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн. 63 (шістдесят три) коп.

Рішення суду набрало законної сили 10.09.2020.

Ухвалою суду від 11.12.2020 зобов`язано Державну казначейську службу подати до суду звіт про виконання судового рішення від 30.01.2020 у справі №460/3490/19.

19 січня 2021 року до суду надійшов звіт про виконання судового рішення.

27 січня 2021 року позивач подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та про накладення штрафу на керівника Державної казначейської служби України в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У період з 19 січня по 29 січня 2021 року включно головуюча суддя перебувала на лікарняному.

Ухвалою суду від 01.02.2021 заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та про накладення штрафу на керівника Державної казначейської служби України призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.02.2021.

У судове засідання прибув позивач та просив суд задовольнити заяву повністю.

До суду також прибули представники Державної казначейської служби України та просили суд відмовити позивачу у задоволенні заяви.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви про встановлення судового контролю та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Заява про встановлення судового контролю та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень мотивована тим, що з належної позивачу пенсій утримано та перераховано до Державного бюджету України суму у розмірі 21576,63 грн. податку. Закон, на підставі якого проводилося утримання податку з пенсій, визнаний неконституційним згідно рішення Конституційного Суду України, а тому рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 30.01.2020 постановлено стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку на користь позивачу шкоду у розмірі 21576,63 грн. Відповідачем поданий до суду Звіт про виконання рішення суду від 15.01.2021, який красномовно свідчить про небажання відповідача виконувати рішення суду, яке набрало законної сили. Позивач вказує, що згідно з пунктом 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень до бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для повернення надмірно або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету. Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень до бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень здійснюється органами Казначейства з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів (пункт 19 Порядку №745). Позивач вказує, що у рішенні суду від 30.01.2020 зазначено: «стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України». Тому рішення суду відповідачем має бути виконане за лічені хвилини з рахунку Казначейства на рахунок позивача.

Посилаючись на вище зазначене, позивач просить суд встановити новий строк для подання звіту про виконання судового рішення та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На виконання вимог суду, відповідачем поданий Звіт від 15.01.2021 (вхідний від 18.01.2021) про виконання судового рішення, де відповідач вказав, що ним вживаються усі належні заходи для виконання рішення суду, проте таке рішення може бути виконаним лише після встановлення у законі Про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень.

У Звіті відповідач зазначив, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі Положення).

Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку (здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів; здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету; тощо); здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Казначейство уповноважене забезпечувати здійснення безспірного списання коштів відповідно до Бюджетного кодексу України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок №845).

Відповідно до норм Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів:

державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб»;

державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (виконання судових рішень та виконавчих документів, в яких боржниками є державні органи);

з рахунків боржника;

державного бюджету за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету.

Пунктом 35 Порядку № 845 передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема:

шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку №845 в Казначействі відкривається відповідний рахунок (пункт 38 Порядку виконання рішень).

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Так само пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з частиною 2 статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 460/3490/19, яке набрало законної сили 10.09.2020, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської службу України на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди суму у розмірі 21576, 63 грн.

На виконання вказаного судового рішення Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який разом із заявою про виконання судового рішення надійшов на адресу Казначейства 16.10.2020 та зареєстрований за №М-1 1-3731.

За результатами опрацювання заяви позивача від 12.10.2020 щодо відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, Казначейством листом від 13.11.2020 № 5-11/20404 надана відповідь та зазначено наступне.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно з частиною 2 статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів здійснюється з часу встановлення щодо таких видатків бюджетних призначень у законі про Державний бюджет України або у змінах до них.

На теперішній час Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» передбачено видатки для відшкодування за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб»:

шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні.

Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» не передбачені видатки для відшкодування: шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, станом на сьогоднішній день законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, Казначейство матиме можливість здійснити заходи по виконанню виконавчого листа, виданого 25.09.2020 Рівненським окружним адміністративним судом по справі № 460/3490/19 про стягнення коштів в сумі 21576,63 грн на користь позивача лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення дії, яку носій публічної влади зобов`язаний був вчинити.

Дії чи бездіяльність можуть мати ознаки оскаржуваності тільки в тому випадку, коли вони мають певне юридичне значення та повинні бути вчинені згідно із вимогами законодавства України стосовно конкретного учасника правовідносин чи певного кола учасників таких правовідносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів здійснюється з часу встановлення щодо таких видатків бюджетних призначень у законі про Державний бюджет України або у змінах до них.

Казначейство, відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи, а також не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення.

Питання передбачення коштів на певну мету у законі про Державний бюджет України віднесено виключно до прерогативи Верховної Ради України, а не Казначейства.

Крім того, Міністерство фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України; забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина 2 статті 32 Бюджетного кодексу України).

Казначейством постійно направляються листи до Міністерства фінансів України із пропозиціями про вжиття заходів щодо забезпечення виконання рішення суду, а саме, передбачити у Державному бюджеті видатки для безспірного списання коштів у вказаній категорії справ.

Позиція Міністерства фінансів України про вжиття заходів щодо забезпечення виконання рішення суду у вказаній категорії справ викладена у листі від 24.01.2018 № 13030-02-10/2072, а саме: «Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» видатки на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, не передбачені».

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Відповідач також зазначає, що позивачу не відмовлено у виконанні судового рішення, виконавчий документ не повернуто без виконання, а вжито й вживаються всі передбачені законодавством заходи для його виконання.

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави.

Обов`язок держави відшкодувати шкоду виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через Казначейство.

В заяві позивача про встановлення судового контролю зазначено, що Казначейством не надана відповідь на його звернення від 23.11.2020. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки, Казначейством листом від 16.12.2020 №5-11-11/23054, в межах встановленого законодавством строку, надана відповідь на зазначене звернення позивача.

Враховуючи вищевикладене, Казначейство відповідно до наданих повноважень вживає всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання виконавчого листа про стягнення коштів на користь позивача.

Казначейством не відмовлено у виконанні судового рішення. Після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень Казначейство здійснить безспірне списання коштів на користь позивача відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 по справі № 460/3490/19.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18), у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №704/1167/19 (адміністративне провадження №К/9901/12451/20).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Судом встановлено, що Державна Казначейська служба України зверталася з листом від 04.01.2021 до Міністерства фінансів України з проханням вжиття заходів щодо забезпечення виконання рішень суду (а.с. 143).

У даному листі міститься таблиця із зазначенням осіб, щодо яких постановлені судові рішення про стягнення шкоди у загальній кількості 57 осіб, зокрема, щодо ОСОБА_2 (порядковий номер 56).

Розглядаючи Звіт відповідача від 15.01.2021 (а.с. 113) та вирішуючи питання щодо наявності правових підставі для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, суд зазначає, що відповідачем вживаються необхідні та належні заходи для виконання рішення суду; відповідач жодним чином не відмовляв позивачу у виконанні судового рішення.

Позивачем не наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його належного виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі, шляхом ініціювання нового провадження.

Таким чином, заява позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання подати новий звіт та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень не підлягає до задоволення.

Підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати новий звіт про виконання рішення суду немає, оскільки відсутні докази, які б підтверджували намір ухилення від виконання або неможливість належного виконання судового рішення, та в даному випадку будь-яких порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо виконання судового рішення судом не встановлено.

Керуючись статтями 241, 248, 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення судового контролю та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень в порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення шкоди залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 16.02.2021.

Суддя К.М. Недашківська