Справа № 160/10123/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/10123/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 р. (суддя Горбалінський В.В.) в справі № 160/10123/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській (далі ГУ ДПС) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6892-57 від 03.07.2020 р. на суму 200 925,09 грн., в тому числі недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ, єдиний внесок) 174 506,33, штраф 26 418,76 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в оскаржуваній податковій вимозі відсутнє посилання на акт документальної перевірки; податкова вимога не була вручена позивачу під розпис та на електронну адресу позивача вимога не надходила. Також позивач зауважив, що дана податкова вимога підписана особою, яка не має повноважень підписувати податкову вимогу від імені ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апелянта повторюють підстави позову. Зокрема, апелянт зазначає про незаконність вимоги, оскільки норми чинного законодавства не дозволяють контролюючому органу здійснювати нарахування ЄСВ в автоматичному режимі на підставі інформаційних систем контролюючого органу, а не на підставі звітності платника, оскільки останній такої не подавав, та без проведення документальної перевірки. Саме під час проведення такої перевірки можливо встановити, чи було отримано платником дохід від здійснення господарської діяльності, та визначити базу нарахування єдиного внеску. З цього приводу посилається на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 260/81/19. Вказує на неправомірність нарахування штрафних санкцій за відсутності факту проведення перевірки. Також вважає, що наказ № 185 від 19.11.2019 р. щодо надання ОСОБА_2 повноважень на підписання вимог підлягає реєстрації в органах юстиції як нормативно-правовий акт.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.02.1996 року.

Відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків станом на 30.06.2020 року за позивачем обліковується борг зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 199 727,59 грн.

03.07.2020 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Ф-6892-57 на загальну суму 199 727,59 грн. (недоїмка 174 506,33 грн., штрафи 25 221,26 грн.), яку надіслано позивачу 13.07.2020 року та отримано позивачем 16.07.2020 року.

20.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкову вимогу №Ф-6892-57.

06.08.2020 року Державна податкова служба України за результатом розгляду скарги позивача від 20.07.2020 року винесла рішення, яким податкову вимогу залишено без змін та в задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності вимоги як індивідуального акту, дотримання контролюючим органом процедури прийняття вимоги.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.02.1996 р.

Відповідно до відомостей ЄДР позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник єдиного внеску з 20.10.1997 р. (Криворізька північна ДПІ).

Згідно з відомостями інтегрованої картки платника за позивачем станом на 30.06.2020 р. обліковується борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 199 727,59 грн.

03.07.2020 р. ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-6892-57 на загальну суму 199 727,59 грн., з яких 174 506,33 грн. недоїмка з єдиного внеску, 25 221,26 грн. штрафні санкції.

Вимога направлена позивачу засобами поштового зв`язку, отримана позивачем 16.07.2020 р.

За наслідками оскарження в адміністративному порядку вимоги рішенням ДПС України від 06.08.2020 р. податкова вимога залишена без змін, скарга платника - без задоволення.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність у контролюючого органу повноважень на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску поза межами перевірки платника, за відсутності відповідного акту перевірки, дотримання контролюючим органом процедури направлення вимоги, а також наявність у посадової особи контролюючого органу, що видала вимогу, повноважень на вчинення таких дій/прийняття рішень.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), відповідно до статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Аналогічно підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 р. № 21-5, визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 р. за № 460/26905, пунктом 10 розділу IV якого визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт, згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Не є спірним питанням, що позивачем не подавались звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску, відповідно, з набуттям чинності змін до Закону № 2464-VI (з 01.01.2017 р.) позивач повинен був сплачувати єдиний внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску, незалежно він того чи отримував він дохід від своєї підприємницької діяльності.

Таким чином, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Верховним Судом в постанові від 03.04.2020 р. в справі № 140/642/19 зроблено правовий висновок, відповідно до якого метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Враховуючи, що в періоді, за який позивачу виставлено вимогу, позивач не був найманим працівником, мав статус фізичної особи-підприємця, він повинен був нараховувати та сплачувати єдиний внесок в мінімальному розмірі, не зважаючи на те, що він не мав доходу від підприємницької діяльності.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем процедури формування вимоги через те, що вимога сформована не на підставі акту перевірки, суд зазначає наступне.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом, є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Згідно з частинами 2, 3 статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За змістом частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953, (далі Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Таким чином, контролюючі органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) у одному з таких випадків: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

В цьому випадку контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, оскільки платник мав на кінець відповідного періоду недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Відповідно, в цьому випадку проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою умовою для прийняття вимоги.

Позивач як платник єдиного внеску відповідно до законодавства мав обов`язок зі своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиний внеску, а через не здійснення позивачем таких дій у контролюючого органу виникло право на прийняття вимоги про сплату боргу.

Таким чином, відповідачем правомірно сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6892-57 від 03.07.2020 р.

Стосовно дотримання відповідачем процедури направлення вимоги суд зазначає наступне.

За позицією апелянта, оскільки ним укладено з контролюючим органом договір про визнання електронних документів, вимога мала бути направлена через особистий електронний кабінет платника податків.

Дійсно, між позивачем як платником податків та Криворізькою північною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області укладено договір №120420161 від 12.04.2016 р. про визнання електронних документів, відповідно до якого позивач може здійснювати листування з податковим органом через засоби телекомунікаційного зв`язку.

За приписами пунктів 42.4, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію он-лайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

Тобто, зазначеними приписами законодавства не визначено імперативного обов`язку контролюючого органу із направлення документів, в тому числі вимог, платнику податків лише через електронний кабінет із одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет, у випадку якщо платник податків подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет.

В цьому випадку Криворізьким північним управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надіслало ОСОБА_1 вимогу №Ф-6892-57 засобами поштового зв`язку, яку позивач отримав 16.07.2020 р., що підтверджено роздруківкою за трек номером поштового повідомлення з офіційного сайту АТ «УкрПошта».

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про доведеність належного вручення позивачу вимоги.

Також суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що питання дотримання процедури направлення вимоги жодним чином не впливає на правильність визначення контролюючим органом недоїмки з єдиного внеску, а тому не можуть бути самостійною підставою для визнання вимоги протиправною.

Посилання апелянта на відсутність повноважень у начальника Криворізького північного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Ситніка О.О. підписувати документи від імені Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, адже наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №185 від 19.11.2019 р., яким надано повноваження ОСОБА_2 , начальнику Криворізького північного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, зокрема на підписання податкових вимог (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України), є нормативно-правовим актом, який підлягає реєстрації в органах юстиції, є цілком неспроможними, адже такий наказ у будь-якому випадку не може вважатися нормативно-правовим актом.

Також суд зазначає про необґрунтованість посилання позивача на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 260/81/19, оскільки спірним в справі № 260/81/19 було питання правомірності вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску фізичною особою, у якій відсутнє підтвердження статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження процедур у порядку, визначеному Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Таким чином, правовідносини в справі, що розглядається, є відмінними від правовідносин в справі № 260/81/19.

Крім того, суд зазначає, що постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 р. в справі № 260/81/19 відсутній правовий висновок про неможливість визначення суми недоїмки з ЄСВ без проведення відповідної перевірки платника та за відсутності акту перевірки, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року, в якому містить такий висновок, змінено з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 р. в справі № 160/10123/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 р. в справі № 160/10123/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15.02.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15.02.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко