Справа № 520/4045/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 р. Справа № 520/4045/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.10.2020р., по справі № 520/4045/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 19.11.2019 року, № від 19.11.2019 року, № від 19.11.2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020р. в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб. Зазначив, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області у відношенні позивача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 223/20-40-33-05-07/ НОМЕР_1 від 04.10.2019 року, у висновках якого викладено виявлені порушення:

- пп.49.18.5 п.49.18 ст. 49, абз. "в" п.176.1 ст. 176, п.179.1 ст. 179 ПК України не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164, пп.168.1.3 п.168.1 ст. 168 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 у сумі 283951,38 грн.;

- п.16-1 розділу ХХ ПК України - заниження військового збору за 2015 рік у сумі 21342,03 грн.

В акті перевірки зазначено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року платник податків ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) фактично отримував доходи за ознакою "126" (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) сума фінансової допомоги, включаючи суму боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, який відображено АТ «ВТБ БАНК» (код 14359319).

Ознака доходу "126" дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПК України), якщо кредитор повідомляє боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до звіту 1-ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок на доходи фізичних осіб з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно отриманого листа АТ «ВТБ БАНК» від 06.11.2018 №41618/10/50 банком надано інформацію щодо анулювання (прощення) ОСОБА_1 основної суми кредитної заборгованості в сумі 1423410,89 грн., надано податковий розрахунок за формою 1 ДФ за підсумками звітного періоду із зазначенням (відображенням) вказаної суми за ознакою "126".

Натомість, платником податків фізичною особою ОСОБА_1 декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік до контролюючого органу не подано, щодо отриманого доходу за ознакою (126) у 2015 році у вигляді анулювання (прощення) основної суми боргу в сумі 1423410,89 грн. та утриманого з нього податку і збору, що підлягає сплаті самостійно за підсумками річного декларування.

У зв`язку з тим, що позивачем не задекларовано отриманий у 2015 році дохід за ознакою "126" у вигляді анулювання (прощення) основної суми боргу 1423410,89 грн. та утриманого з нього ПДФО та військового збору, яка підлягає сплаті самостійно, встановлено порушення абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164, пп.168.1.3 п.168.1 ст. 168 ПК України, що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік 283951,38 грн. (12 180,00 х 15% = 1827,00) + (1422801,89 12180,00) х 20% = 282124,38), а також порушення п.16-1 розділу ХХ ПК України, що призвело до несплати військового збору за 2015 рік 21342,03 грн. (1422801,89 грн. х 1,5% = 21342,03 грн.). (а.с.18).

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення - рішення від 19.11.2019 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 354939,23 грн., в т.ч. за податковим зобов`язаннями 283951,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 70987,85 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 26077,54 грн., в т.ч. за податковим зобов`язаннями 21342,03 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5335,51 грн.;

- №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем не було виконано покладені на нього податкові зобов`язання, а саме не задекларовано та не сплачено ані ПДФО з отриманої суми доходу, ані військовий збір, що є правовою підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді накладення штрафних (фінансових) санкцій та нарахування податковим органом належної до сплати суми податку та військового збору, що в даному випадку відповідає оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства, який зроблений на підставі даних, отриманих з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких фізична особа-платник податку ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у 2015 році отримав дохід за ознакою "126" - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми фінансової допомоги, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, який відображено АТ "ВТБ БАНК" у податковому розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми, отриманого з них податку за формою 1-ДФ.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно з п. п. 14.1.47 п. 14.1. ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно - правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп. "б" п. 176.2 Податкового кодексу України сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126".

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (іпотекодержатель) та фізичною особою ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №23/Ф-ІК-406/Z1, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю (позичальнику) кредит у сумі 120000,00 доларів США 00 центів зі строком повернення до 01.04.2028 р. та за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5 відсотків річних. Сплата іпотекодержателю процентів за користування кредитом та погашення кредиту здійснюється щомісячно в порядку, встановленому кредитним договором. (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.1.4 іпотечного договору, предмет іпотеки сторони оцінили в 120871,29 доларів США 29 центів, що за курсом НБУ на день підписання Договору становить 610400,00 грн.

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов`язання та/або цього договору іпотеки.

Згідно листа АТ «ВТБ Банк» №41618/10/50 від 06.11.2020, направленого на адресу ГУ ДФС у Харківській області, в 2015 р. банк здійснював операції анулювання (прощення) боргу платника податку за самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Банк повідомив про анулювання (прощення) боргу в сумі 1423410,89 грн. платника податку шляхом надання повідомлення про анулювання (прощення) боргу боржникам під особистий підпис та включив суми анульованого (прощеного) боргу (кредиту) платників податку до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Отже, банк вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позичальника.

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 49.18.4 ст. 49 Податкового кодексу України такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань".

За змістом цього пункту не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 р., а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 р. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 р.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, є не віднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами.

Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Таким чином, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №826/4240/189 від 19 липня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи викладене, в розрахунок загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто при визначенні розміру оподаткованого доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі спрощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Отже, відповідач неправомірно завищив суми податкових зобов`язань, оскільки при нарахуванні сум податків, які належать сплаті, не було враховано курсової різниці у зв`язку зі знеціненням національної валюти. З викладеного слідує висновок про відсутність складу податкового правопорушення, передбаченого абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Однак відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість висновків акту перевірки.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі № 520/4045/2020 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.11.2019р. №, №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 9 535 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 68 коп..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Спаскін О.А.
Судді Русанова В.Б. П`янова Я.В.
Повний текст постанови виготовлений 16.02.2021 року