Справа № 640/11792/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ № 640/11792/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у якому просила суд: визнати протиправною і скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, згідно з клопотанням від 15.05.2019; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги вмотивовано протиправною відмовою відповідача у наданні дозволу на розробку документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, яку позивачка має наміри отримати у власність. Законодавство містить вичерпний перелік підстав, за яких відповідач може відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як зазначені ним у вищевказаному листі підстави виходять за межі такого переліку.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи, що відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяв відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою визначено Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Відповідно до системи організації процесу виконання Стратегії, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації, повинні враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради. На момент розгляду клопотання позивача Стратегія не була визнана неконституційною, а тому відповідач при передачі земельних ділянок повинен враховувати її положення.

За відсутності у відповідача інформації про погодження Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області відведення позивачці бажаної земельної ділянки, відповідач правомірно відмовив їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

Водночас відповідач зауважив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, та давати вказівки, як б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду і свідчить про втручання у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що 15.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення земельної ділянки відповідно до КВЦПЗ) - для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області. До клопотання долучено: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію картки платника податків; графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки разом із:

- роздруківкою із публічної кадастрової карти станом на 15.05.2019 із виділенням (жовтим кольором) на ній бажаного місця розташування земельної ділянки;

- роздруківкою із публічної кадастрової карти станом на 15.05.2019 із виділенням (жовтим кольором) на ній бажаного місця розташування земельної ділянки, , де відображено: район - Богуславський, КОАТУУ - , зона - 06, квартал - 001;

- роздруківкою із публічної кадастрової карти станом на 15.05.2019 із виділенням (жовтим кольором) на ній бажаного місця розташування земельної ділянки, де відображаються відомості щодо наближеної земельної ділянки із кадастровим номером :06:001:0004, яку передано у приватну власність.

Указане клопотання отримане відповідачем 15.05.2019 та зареєстроване за №6965/94-19.

Листом від 13.06.2019 №6965/0-5215/0/17-19 відповідач повідомив позивачку про відсутність підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,3000 на, яка розташована на території Мисайлівської сільського ради Богуславського району Київської області. Відмова обґрунтована тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» визначено систему організації порядку виконання заходів щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, зокрема, з урахуванням позиції відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. За відсутності інформації про погодження Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області відведення позивачці бажаної земельної ділянки, відповідач правомірно відмовив їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оцінюючи правомірність такої відмови, суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України, яка, зокрема, визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності (стаття 116), порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (стаття 118), норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (стаття 121), повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (стаття 122).

Так, відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Відтак, аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17, від 29.09.2020 у справі №814/2221/17.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка звернулася до відповідача із вищевказаною заявою для реалізації права на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства відповідно до статей 118, 121 Земельного кодексу України.

Натомість, в листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.06.2019 №6965/0-5215/0/17-19 не наведено жодної з підстав для відмови у наданні їй дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Єдиною підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства стало посилання на відсутність інформації про погодження Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області відведення позивачці бажаної земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, у абзаці 7 розділу «Система організації процесу виконання Стратегії» якої передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (учасникам антитерористичної операції)».

Однак, згадана постанова Кабінету Міністрів України не встановлювала заборону Держгокадастру та його територіальним органам надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати інші, ніж зазначені у переліку, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі №814/2221/17 вказав, що указана Стратегія не є нормативно-правовим актом, що містить обов`язкові до виконання норми права. Вона лише визначає напрямки удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними на майбутнє. При цьому пунктом 3 указаної постанови Кабінету Міністрів України Міністерству аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру доручено розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії, затвердженої цією постановою.

У подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 25.06.2019 № 8-р/2019 вказану постанову Кабінету Міністрів України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), та визначено про втрату нею чинності з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд також звертає увагу, що статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських селищних, міських рад на розпорядження земельними ділянками комунальної власності. Водночас розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, тобто у даному випадку до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Київській області. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язку розпорядника земельними ділянками державної власності з`ясовувати та враховувати позицію органу місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту передачі земельної ділянки в користування іншій особі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області діяло не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та не обґрунтовано.

За наведених обставин суд погоджується з доводами позивачки про протиправність дій відповідача щодо відмови їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що міститься в листі від 13.06.2020 №6965/0-5215/0/17-19, що зумовлює необхідність задоволення позовної вимоги про визнання таких дій протиправними.

Оскільки в розумінні законодавства ця відмова не є рішенням відповідача, прийнятим в установленій законодавством формі, то ця відмова не може бути скасована судом.

При цьому, суд звертає увагу, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення №333) .

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №140/1992/18, від 29.08.2019 у справі №420/5288/18 та від 29.09.2020 у справі №814/2221/17.

Позивачка звернулася до відповідача не із зверненням, а з відповідною заявою/клопотанням, за наслідками розгляду якої відповідач мав би прийняти відповідне управлінське рішення, натомість, протиправно направив позивачці відповідь у формі листа.

Відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити, тобто ухилився від прийняття рішення.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про зобов`язання відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, що пояснюється таким.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18, 29.09.2020 у справі №814/2221/17.

Згідно з частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Застосування такого способу захисту порушеного права позивачки вимагає з`ясування судом, чи виконано нею усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Однак, доводи позивачки про протиправність дій/бездіяльності відповідача стосувалася лише тих мотивів, які наведено в його листі від 13.06.2019 №6965/0-5215/0/17-19. Указаний лист не містить інших мотивів щодо відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі щодо невідповідності поданих позивачкою документів. І суд в межах цієї справи позбавлений можливості надати оцінку цим документам, оскільки це виходить за межі позовних вимог.

За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд уважає, що хоч і повноваження відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте, належним способом захисту, відновлення прав позивачки за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути подану нею заяву/клопотання про надання їй згаданого дозволу.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, що міститься в постанові від 22.09.2020 у справі №814/2221/17.

Відтак, позовна вимога про зобов`язання відповідача про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області є необґрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Користуючись таким правом, суд уважає за доцільне з метою поновлення порушеного права позивачки зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву/клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області.

Таким чином позовні вимоги є частково обґрунтованим та підлягають до часткового задоволення судом.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на вказану правову норму та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачкою судовий збір підлягає їй частковому відшкодування за рахунок відповідача, а саме в розмірі 769,00 грн. (50% від 1 538,00 грн.).

Керуючись ст. 2,5-11,19, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, згідно з клопотанням від 15.05.2019.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.05.2019 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, яка розташована на території Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 769,00 грн. (сімсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур