Справа № 520/10112/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р. Справа № 520/10112/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/10112/2020

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області при видачі довідки №04-52/214 від 28.02.2020 року про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправними;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Харківській області внести зміни у довідку №04-52/214 від 28.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1.25. яка складає 118237,50 гри., у тому числі посадовий оклад - 78825,00 гри та доплата за вислугу років 39412.50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційної скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2004 року призначено на посаду судді Комінтернівського районного суду м.Харкова. Верховною Радою України 01 квітня 2010 року обрана на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищою ради юстиції №2156/0/15-16 від 14.09.2016 року внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Комінтернівського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Комінтернівського районного суду міста Харкова.

З 13.10.2016 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010.

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про надання довідки для перерахунку Пенсійним фондом України довічного грошового утримання судді у відставці.

Територіальним управлінням ДСА у Харківській області видано позивачу довідку №04-52/214 від 28.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись з відомостями, вказаними в довідці, ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління ДСА у Харківській області з заявою про видачу нової довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відомостей щодо розміру посадового окладу та доплати за вислугу років, регіонального коефіцієнту визначеного ст.135 Закону України №1402- VІІІ.

Листом №02-32/627/2020 від 06.03.2020 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області повідомлено позивача, що 28.02.2020 за вих.№04-52/214 ОСОБА_1 надана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Зазначена форма довідки є додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органам Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІІ). Розмір посадового окладу в зазначеній довідці зазначений з урахуванням листа Державної судової адміністрації України від 27.02.2020 №10-4086/20 «Про розмір суддівської винагороди». Крім того, проінформовано, що 02.03.2020 Голова Державної судової адміністрації України Холоднюк З.В. листом за вих.№10-4290/20 відкликав вищезазначений лист. У зв`язку з чим ТУ ДСА України у Харківській області звернулась до Державної судової адміністрації України з листом щодо надання роз`яснень щодо застосування регіонального коефіцієнту для зазначення у відповідних довідках посадового окладу судді у відставці. Після отримання роз`яснень стосовно зазначеного листа заявника буде поінформовано додатково.

Також, листом №06-15/1007/2020 від 21.04.2020 відповідач додатково повідомив позивача, що ДСА України листом №10-7849/20 від 17.04.2020 направила звернення до Комітету Верховної Ради України з питань правової політики щодо надання відповідних роз`яснень по застосуванню регіонального коефіцієнту при видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Після отримання роз`яснень стосовно зазначеного питання заявника одразу буде поінформовано додатково.

Не погодившись з такими діями відповідача, що полягають у не включенні регіонального коефіцієнту до базового посадового окладу судді, з якого розраховується щомісячне грошове утримання судді, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з помилковості позиції позивача, що у довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно включати посадовий оклад із застосованим регіональним коефіцієнта.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з приписів ч. 4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), чинного на час призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше при значеного щомісячного довічного грошового утримання.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з ч. 4 ст. 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Приписи частин 5-8 ст. 135 Закону 1402-VIII встановлюють розміри щомісячних доплат: за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності; виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п. 10 ст. 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Складовою суддівської винагороди є посадовий оклад.

При цьому, ч. 3 ст. 135 Закону визначено поняття базового розміру посадового окладу та ч. 4 ст. 135 Закону встановлена можливість застосування до базового розміру посадового окладу регіональних коефіцієнтів.

Зі змісту наведених приписів статті 135 Закону № 1402-VIII можливо зробити висновок, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складаються з базового розміру посадовою окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту.

Тобто, передбачений частиною 4 статті 135 Закону №1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що регіональні коефіцієнти до посадового окладу застосовуються лише у разі здійснення суддею правосуддя.

Згідно зі ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

У рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020 у справі №1-304/2019 (7155/19) Конституційний Суд України висловив позицію, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

У виданій відповідачем довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказано посадовий оклад на рівні 63060 грн (а.с. 27), без урахування регіонального коефіцієнту.

Колегія суддів зазначає, що оскільки, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, в спірному випадку колегія суддів зазначає, що виплата регіонального коефіцієнту судді, який здійснює правосуддя, залежить від кількості населення у населеному пункті, де розташований відповідний суд.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що регіональний коефіцієнт не може враховуватися при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки, застережень щодо застосування регіонального коефіцієнта при визначенні грошового утримання суддів у відставці чинним як на час виходу судді у відставку, так і на час розгляду справи законодавством не встановлено.

Так, стверджуючи про правомірність дій відповідача при видачі довідки, суд першої інстанції вказує на приписи частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII які, на його переконання, не дають права суддям у відставці на отримання доплат до посадового окладу при виплаті довічного грошового утримання, оскільки обов`язковою умовою є здійснення суддею правосуддя.

В контексті зазначеного, колегія суддів звертає увагу на висновки Конституційного Суду України (далі - Суд) у рішенні № 11-р/2018 від 04.12.2018, де Суд, для цілей застосування положень частини 1 статті 55, частини 8 статті 56, частин 1, 2 статті 89, частини 3 статті 82, частин 6, 7 статті 147, Закону №1402-VIII, встановив невідповідність Конституції України положень частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, згідно із якою, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Аналогічного змісту норма встановлена частиною 10 статті 135 Закону №1402-VIII.

Надаючи оцінку конституційності частині 10 статті 133 Закону №2453-VI Конституційний Суд зауважив, що випадки, коли суддя не здійснює правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина 1 статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина 8 статті 56, частини 1, 2 статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина 3 статті 82, частини 6, 7 статті 147).

Таким чином, судді у відставці не є суб`єктами правового регулювання частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування вказаної норми під час визначення права позивача на належне щомісячне довічне грошове забезпечення як судді у відставці.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 143 Закон України "Про судоустрій та статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці саме у відповідному процентному співвідношенні до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, будь-які обмеження щодо врахування регіонального коефіцієнта при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсутні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не вказуючи у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-52/214 від 28.02.2020 посадового окладу працюючого судді з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,25 обмежив позивача у праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі встановленому Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

При цьому нарахування суддівської винагороди суддів відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Таким чином, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог згідно частини другої статті 9 КАС України та самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача та задовольнити частково вимоги позивача.

Порушення прав позивач підлягають судовому захисту шляхом визнання дій Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області при видачі довідки № 04-52/214 від 28.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправними та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації в Харківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1.25.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 520/10112/2020 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області при видачі довідки № 04-52/214 від 28.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці протиправними.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Харківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1.25.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова