Справа № 280/159/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Справа № 280/159/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення раніше призначеної позивачу, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», пенсії за вислугою років з 90% до 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, призначеної за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Ухвалою суду від 16.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без повідомлення/виклику представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/6032/16-а позивачу призначено пенсію за вислугу років, згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Зазначає, що підчас проведення перерахунку пенсії за вислугу років у липні 2020 року відповідачем зменшено відсотковий розмір пенсії з 90% до 60%. Позивач вказує на те, що він звертався до відповідача з заявою про поновлення раніше встановленого розміру пенсії, проте у задоволенні його заяви було безпідставно відмовлено. На думку позивача, дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 90% до 60% звужують вже надані йому права на отримання пенсії у 90% сум заробітної плати. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволенні позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно позивачу з 15.09.2016 на виконання рішення суду була призначена пенсія за вислугу років виходячи із розрахунку 90% суми місячного заробітку. Відповідач зазначає, що з 15.07.2015 набрав чинності новий Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697, частина 2 статті 86 якого передбачає, що пенсія працівниками прокуратури призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Відповідач зазначає, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України №7-р(ІІ)2019 від 13.12.2019 вирішено, що застосуванню підлягає частина 20 ст.86 Закону №1697 в первинній редакції, яка передбачала, що «призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшення розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки». Отже, відповідач вважає, що ним правомірно здійснено відповідний перерахунок пенсії за вислугу років, згідно вимог статті 86 Закону №1697, у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, а законних підстав для перерахунку пенсії позивачу за вислугу років у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, на даний час, немає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.11.2016 по справі №320/6032/16-а зобов`язано Мелітопольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, строк навчання в Київському інституті внутрішніх справ при Національній Академії внутрішніх справ за спеціальністю правознавство з 01.08.1993 року по 26.07.1997 року, починаючи з 15.09.2016 року.

Постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.11.2016 по справі №320/6032/16-а набрала законної сили 17.01.2017.

З матеріалів справи встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що позивачу з 15.09.2016 призначено пенсію за вислугу років виходячи із розрахунку 90% суми місячного (чинного) заробітку, відповідно до ст.50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789 «Про прокуратуру».

Судом встановлено, що у липні 2020 року позивач звернувся до відповідача з питання перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 21.07.2020 №21-1486зп, виданої Офісом Генерального прокурора.

Відповідачем на підставі заяви позивача та наданої довідки проведено перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно вимог статті 86 Закону №1697.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення перерахунку пенсії виходячи із 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Розглядаючи адміністративну справу судом встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що зменшуючи розмір пенсії з 90% до 60% відповідачем зменшено обсяг набутого позивачем права на отримання пенсійного забезпечення.

Разом з тим, суд не може погодитись з позивачем з огляду на наступне.

Позивач вперше звернувся за призначенням пенсії за вислугу років 15.09.2016 та відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду територіальний орган Пенсійного фонду зобов`язано вирішити питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років саме з 15.09.2016.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції станом на 15.09.2016 - дату призначення позивачу пенсії), пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Також, 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 (в редакції станом на 15.09.2016 - дату призначення позивачу пенсії), пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, на дату призначення позивачу пенсії за вислугу років (15.09.2016) як Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, так і Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697, передбачали право прокурорів на призначення пенсії за вислугу років у 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати.

За приписами ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, суд дійшов висновку, що здійснюючи позивачу перерахунок пенсії у липні 2020 виходячи із розрахунку у 60 відсотків суми місячної (чинної) заробітної плати, відповідачем не було звужено права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки як на дату призначення позивачу пенсії за вислугу років (15.09.2016), так і на дату проведення перерахунку, чинне законодавство України не передбачало випадків за яких пенсійні виплати призначаються із 90 відсотків суми місячної (чинної) заробітної плати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно та відповідно до приписів чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова