Справа № 160/15615/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії-
- визнати протиправними дії органу ПФУ Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи консультантом по судовій роботі управління юстиції Донецької обласної державної адміністрації з 29.12.1992 року по 14.03.1996 року, що складає 3 роки 02 місяці 15 днів, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 1) період роботи консультантом по судовій роботі управління юстиції Донецької обласної державної адміністрації з 29.12.1992 року по 14.03.1996 року, що складає 3 роки 02 місяці 15 днів; 2) період роботи безпосередньо на посаді судді з 14.03.1996 року по 21.07.2020 року 24 роки 04 місяці 07 днів (Вугледарського міського суду Донецької області, Калінінського районного суду м. Донецька з 14.03.1996 року по 31.10.2013 рік, що складає 17 років 07 місяців 18 днів; Апеляційного суду Донецької області з 01.11.2013 року по 15.05.2015 року, що складає 01 рік 06 місяців 15 днів; Апеляційного суду Дніпропетровської області з 18.05.2015 року по 01.10.2018 року, що складає 03 роки 04 місяці 14 днів; Дніпропетровського апеляційного суду з 02.10.2018 року по 21.07.2020 року, що складає 01 рік 09 місяців 20 днів), всього 27 років 06 місяців 22 дні;
- прийняти рішення про призначення (перерахунок) позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 року довічно з урахуванням стажу роботи на посаді судді 27 років 06 місяців 22 дні, із розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за весь час, починаючи з 22.07.2020 року по день виконання судового рішення, різниці між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та перерахованим у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та діями органу ПФУ Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що порушують гарантії незалежності судді та конституційне право позивача на соціальний захист, грошову компенсацію в розмірі 10 000 грн.;
-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840,80 грн.;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у місячний строк з дати набрання рішенням законної сили подати Дніпропетровському окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення суду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що під час призначення їй довічного грошового утримання Головне управління Пенсійного фонду України невірно розрахувало стаж роботи позивача на посаді судді та відсоток для визначення розміру грошового утримання, а саме, без урахування приписів законодавства, яке було чинним на момент призначення позивача на посаду судді, чим порушило її право на належний розмір довічного грошового утримання.
04.01.2021 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає, що на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016, тому вимоги позивача щодо збільшення відсоткової ставки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року є недоцільним, оскільки норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 є чинними, мають юридичну силу та мають застосовуватись для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
22.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням відповідача № 3 від 27.08.2020 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 року довічно у розмірі 117 039, 36 грн., виходячи з суддівської винагороди у розмірі 201 792,00 грн., стажу судді 24 роки 4 місяці 7 днів та 58 % від суддівської винагороди.

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Дніпровським апеляційним судом, вбачається, що загальний стаж роботи судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці складає 26 років 04 місяці 07 днів.

При цьому, пенсійним органом під час призначення позивачу грошового утримання не було враховано час роботи позивача на посаді провідного консультанта по судовій роботі та головного консультанта по судовій роботі управління юстиції Донецької обласної державної адміністрації.

На вказаних посадах ОСОБА_1 працювала з 29.12.1992 по 14.03.1996 роки, що, крім довідки Дніпровського апеляційного суду, підтверджено відомостями трудової книжки позивача.

Указом Президента України № 121/96 від 11.02.1996 року ОСОБА_1 призначена на посаду судді Угледарського міського суду.

Вирішуючи питання щодо протиправності дій відповідача щодо визначення розміру відсотку розміру довічного грошового утримання, судом встановлено наступне.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (далі Закон № 1402-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» № 2509-VIII від 12.07.2018, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

На час призначення позивача на посаду судді (1996 рік) був чинним Закон України «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII).

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, час роботи позивача на посаді провідного консультанта по судовій роботі та головного консультанта по судовій роботі управління юстиції Донецької обласної державної адміністрації підлягає зарахуванню до стажу судді у відповідності до абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стаж судді, який враховується для отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , складає 27 років 06 місяці 22 днів.

Однак, відповідач не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді під час обчислення стажу та розміру довічного грошового утримання судді у відставці, 3 роки 02 місяці 15 днів роботи в управлінні юстиції Донецької обласної державної адміністрації.

Враховуючи вище викладене, відповідачем протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи консультантом по судовій роботі управління юстиції Донецької обласної державної адміністрації, що складає 3 роки 02 місяці 15 днів, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За приписами частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, відсоткова ставка щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 64%, (50 % + 14% (2% х 7 років (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

При цьому, посилання позивача на необхідність застосування під час визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання, норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 192-VІІІ, оскільки позивач саме на той час набула право на щомісячне довічне грошове утримання, суд вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, зареєстрований в міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року, за № 200/14891 (далі Порядок № 30-1).

Згідно із пунктом 1 Порядку № 3-1 заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

Заява про призначення щомісячного довічного утримання може бути подана суддею особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, завіреної в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 3-1 щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

За умовами пункту 3 Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, заяви та документів, перелік яких наведено в розділі IIІ цього Порядку.

Так, судом встановлено, що позивач звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення довічного грошового утримання 22 липня 2020 року, тобто своє право на відставку ОСОБА_1 реалізувала у липні 2020 року.

Отже, під час розрахунку розміру довічного грошового утримання підлягають застосуванню норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що є чинною на час виходу її у відставку.

При цьому, виникнення права, яке не було реалізоване, не отримало жодних юридичних наслідків, а тому безпідставним є застосування закону, який втратив чинність на момент волевиявлення особи щодо реалізації певного права.

Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Суд звертає увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вказана позиція відповідає висновкам Верхового Суду, викладеним у постанові від 14.05.2020 (справа №822/231/16).

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Крім того, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження усі позовні вимоги позивача стосовно збільшення розміру грошового забезпечення судді у відставці.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме:

- визнання протиправним та скасування рішення органу ПФУ Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі від 27 серпня 2020 року № 63 про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 довічно у розмірі 117039,36 грн., виходячи із стажу судді 24 роки 4 місяці 7 днів та 58 відсотків суддівської винагороди, яка складає 201 792,00 грн.

- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення (перерахунок) позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 року довічно з урахуванням стажу роботи на посаді судді 27 років 06 місяців 22 дні, із розрахунку 64 відсотки суддівської винагороди згідно із довідкою № 04.2/118/20-С від 22.07.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за весь час, починаючи з 22.07.2020 року по день виконання судового рішення, різниці між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та перерахованим у розмірі 64 відсотки суддівської винагороди судді.

Щодо вимоги позивача, заявленої відносно встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 23.11.2020 року, тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення органу ПФУ Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі від 27 серпня 2020 року № 63 про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 довічно у розмірі 117 039,36 грн., виходячи із стажу судді 24 роки 4 місяці 7 днів та 58 відсотків суддівської винагороди, яка складає 201 792,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) прийняти рішення про призначення (перерахунок) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 22.07.2020 року довічно з урахуванням стажу роботи на посаді судді 27 років 06 місяців 22 дні, із розрахунку 64 відсотки суддівської винагороди згідно із довідкою № 04.2/118/20-С від 22.07.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за весь час, починаючи з 22.07.2020 року по день виконання судового рішення, різниці між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та перерахованим у розмірі 64 відсотки суддівської винагороди судді.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна