Справа № 826/5761/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ № 826/5761/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., при секретарі судових засідань Палій Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТриМоб"
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби
про скасування податкових повідомлень - рішень від 11.01.2018 № , № , № ,
за участі представників сторін:

від позивача: Тіняєва В.А.

від відповідача: Корнейчук О.Л.

встановив:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТриМоб" (надалі також - позивач) з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2018 № , № , № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.09.2018 позов ТОВ "ТриМоб" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 11.01.2018 № , № , № . Присуджено на користь ТОВ "ТриМоб" судові витрати в сумі 334293,88грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2018 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2018 без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.08.2020 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваними рішеннями відповідачем безпідставно зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1057393,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 264348,25грн., зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість у розмірі 17227337,00грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 3737118,00грн. та підтримав раніше викладену позицію.

Також позивач надав додаткові пояснення з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, зокрема зазначив, що на теперішньому етапі розвитку ТОВ «ТриМоб» отримує прибуток від власної діяльності, що дозволяє зробити висновок, що товариство проводить господарську діяльність, а отриманні раніше збитки були специфікою діяльності з надання послуг зв`язку та обумовлені економічними чинниками.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, встановлені в акті перевірки та наданні раніше пояснення. Також в додаткових пояснення наданих з урахуванням висновків суду касаційної інстанції зазначив, що позивач за весь період свого існування здійснює збиткову діяльність, що є порушенням пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТриМоб" з питання відповідності формування від?ємного значення з податку на додану вартість у декларації за вересень 2017.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.12.2017 № 4892/28-10-42-09/37815221 (далі - Акт перевірки), яким встановлено наступні порушення:

1. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, абз. "г" п.198.5 т.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов?язання з ПДВ на суму 18284730,00 грн, що призвело до:

а) завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 17227337,00грн.;

б) завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку всього в сумі 1057393,00 грн., в тому числі за вересень 2017 року в сумі 1057393,00 грн.

2. п. 201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України у зв`язку з відсутністю реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 7474236,00 грн.

Зважаючи на висновки Акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018:

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1057393,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 264348,25 грн.;

- № , яким позивачу зменшено від?ємне значення суми податку на додану вартість у розмірі 17227337,00 грн. ;

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 3737118,00 грн.

За результатами розгляду заперечень на Акт перевірки від 19.12.2017 №4892/28-10-42-09/37815221 Офісом великих платників податків ДФС у м.Києві надано відповідь від 19.01.2018, якою висновки Акту перевірки залишено без змін.

За результатами адміністративного оскарження Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 28.02.2018 № 11056/6/99-99-11-01-02-25, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018 №, №, №, а скаргу - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, Актом перевірки встановлено, що за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності позивача, а саме - регістрів бухгалтерського обліку по рахунках 70, 80, 90 - ТОВ "ТриМоб" у звітному періоді продавало послуги мобільного зв`язку нижче їх собівартості та, відповідно, не виписувало і не реєструвало податкові накладні. Так, перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 18284730,00 грн., у т.ч.:

- за березень 2014 року в сумі 299388,00 грн.,

- за червень 2014 року в сумі 1251357,00 грн.,

- за лютий 2016 року в сумі 472410,00 грн.,

- за березень 2016 року в сумі 568150,00 грн.,

- за квітень 2016 року в сумі 640199,00 грн.,

- за травень 2016 року в сумі 657911,00 грн.,

- за червень 2016 року в сумі 670375,00 грн.,

- за липень 2016 року в сумі 882293,00 грн.,

- за серпень 2016 року в сумі 875709,00 грн.,

- за вересень 2016 року в сумі 1043348,00 грн.,

- за жовтень 2016 року в сумі 1114903,00 грн.,

- за листопад 2016 року в сумі 1138548,00 грн.,

- за грудень 2016 року в сумі 1195903,00 грн.,

- за січень 2017 року в сумі 1079679,00 грн.,

- за лютий 2017 року в сумі 1294414,00 грн.,

- за березень 2017 року в сумі 1120699,00 грн.,

- за квітень 2017 року в сумі 1342186,00 грн.,

- за травень 2017 року в сумі 1350319,00 грн.,

- за серпень 2017 року в сумі 1286939,00 грн.

Вказане порушення призвело до завищення суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 17227337,00 грн. та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 1057393,00 грн. (податкові повідомлення-рішення № та № ).

Матеріалами справи встановлено, що позивач є оператором зв`язку, який надає послуги рухомого (мобільного) зв`язку стандарту UMTS/WCDMA. Основним видом діяльності підприємства відповідно до класифікації видів економічної діяльності, зазначених у відомостях Єдиного державного реєстру про юридичну особу, є діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку. Для забезпечення безперебійної роботи мережі та надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку абонентам, позивачем щомісячно здійснюється придбання товарів/послуг, а саме - орендуються майданчики для розміщення обладнання базових станцій, приміщення для розташування персоналу, забезпечується електроживлення мережі, запчастин для елементів мережі, послуг технічного обслуговування обладнання мережі, оплачується доступ до мереж технологічних партнерів та послуги радіочастотного моніторингу тощо.

З акту перевірки вбачається, що підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало те, що позивач, надаючи у спірному періоді послуги рухомого (мобільного) зв`язку за ціною нижче собівартості, не оподатковував різницю між доходами від їх реалізації та їх собівартістю податком на додану вартість.

Мотивуючи висновки про необхідність оподаткування цих операцій податком на додану вартість, податковий орган в акті перевірки посилається на абзац "г" п.198.5 ст.198 ПКУ, відповідно до якого платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

На підтвердження правомірності донарахувань податкових зобов?язань з ПДВ, позивач посилається на п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, відповідно до якого у разі постачання товарів/послуг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необортних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену, виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання/ звичайна ціна/ балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану, виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану, виходячи з перевищення ціни придбання/ звичайної ціни/ балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг.

Аналізуючи податкове законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 п. 188.1 ст.188 ПКУ база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 ПКУ) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Водночас, наведена норма не передбачає такої окремої складової бази оподаткування податком на додану вартість, як "перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів над фактичною ціною постачання".

Отже, у вказаній нормі правило, що "база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості", застосовується для розрахунку бази оподаткування усієї операції без її поділу на окремі частини.

Нормами пп. "а" п.185.1 ст.185 ПКУ передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Враховуючи, що база оподаткування податком на додану вартість є вартісною характеристикою усієї операції, яка ст.185 ПКУ визнана об`єктом оподаткування, виключається можливість виникнення декількох баз оподаткування за однією операцією (зокрема, за операціями з постачання послуг мобільного зв?язку). До бази оподаткування усієї операції застосовується єдина ставка податку на додану вартість, яка визначається в залежності від виду господарської операції незалежно від співвідношення собівартості реалізованого товару та фактичної ціни його реалізації.

Правила складення податкової звітності з податку на додану вартість, передбачені Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, не змінюють передбачений Податковим кодексом України порядок визначення бази оподаткування та ставку податку на додану вартість, яка застосовується до цих операцій.

Відповідно, передбачена пунктом 20 цього Порядку вимога щодо складення двох податкових накладних: однієї - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншої - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання/собівартості/балансової (залишкової) вартості/звичайної ціни над фактичною ціною - у випадку здійснення контрольованих операцій, в яких ціна придбання/ собівартість/ балансова (залишкова) вартість/ звичайна ціна перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання, не впливає на обсяг податкового зобов`язання платника податку.

Аналізуючи вищевикладене, висновки відповідача про завищення позивачем суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку суд вважає такими, що не відповідають нормам чинного податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У разі встановлення, що мета господарської операції є недобросовісною (зокрема, у випадку збитковості з причин реалізації товару нижче собівартості без наявності об`єктивних економічних причин для цього) відповідна операція може бути кваліфікована як така, що вчинена поза межами господарської діяльності. У такому випадку платник втрачає право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість у складі собівартості тих товарів/послуг, які не використані у господарській діяльності, що, однак, не збільшує базу оподаткування податку на додану вартість за операцією з постачання (продажу) цих товарів/послуг.

Так, матеріалами перевірки при проведенні розрахунку суми ПДВ згідно з п.198.5 ст.198 ПКУ враховано дохід від реалізації послуг мобільного зв?язку, відображений позивачем у бухгалтерському обліку на рахунку 703191 "Доходи від послуг мобільного зв?язку". Таким чином, податковим органом було підтверджено отримання ТОВ "ТриМоб" у спірному періоді доходів від проведення господарської дільності, що відповідає ст.14 ПКУ (податкове повідомлення-рішення № ).

Водночас, ст.22, п.23.1, п.23.2 ст.23 ПКУ визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст.44 ПКУ встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Окрім того, Законом України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" визначено принципи, на яких ґрунтується бухгалтерський облік і фінансова звітність. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Відповідно до п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов?язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пунктом 11 зазначеного Положення визначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Як встановлено під час розгляду справи, у спірному періоді позивачем надавалися послуги мобільного (стільникового) зв`язку. Перевіркою позивача не встановлено конкретних операцій, що не є господарською діяльністю платника податків. Натомість, належність оспорюваних операцій до господарської діяльності позивача повністю підтверджується наявними в матеріалах справи договорами та актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Таким чином, оскільки придбання товарів, робіт/послуг, необоротних активів пов`язано із забезпеченням безперебійної роботи мережі та наданням послуг зв`язку, що є основним видом діяльності позивача, у ТОВ "ТриМоб" відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст.198 ПКУ.

Враховуючи викладене вище, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.201.10 ст.201 ПКУ, а саме - граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 7474236,00 грн. не підтверджуються матеріалами справи.

При дослідження матеріалів справи, наданих додаткових доказів та документів, на які зазначив суд касаційної інстанції, судом встановлено, що на теперішньому етапі розвитку ТОВ «ТриМоб» отримує прибуток від власної діяльності, що дозволяє зробити висновок, що товариство проводить господарську діяльність, а отриманні раніше збитки були специфікою діяльності з надання послуг зв`язку та обумовлені економічними чинниками.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність винесених податкових повідомлень-рішень, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість зазначених дій з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТриМоб" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 11.01.2018 № , № , № .

Рішення, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя І.В. Смолій