Справа № 200/619/21-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р. Справа№200/619/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до Управління виконавчого дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 41)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління виконавчого дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати страхових виплат за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по страховим виплатам за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року.

18 січня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/619/21-а. Одночасно суд, задовольнивши клопотання позивача, вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду та як наслідок поновив такий строк, а також зобов`язав відповідача надати суду належним чином засвідчену копію витягу з особової справи позивача відповідно спірних правовідносин, зокрема, відомості, з якого періоду позивачу припинено виплату страхових виплат, інформацію про розмір нарахованих та виплачених сум страхових виплат з 1 вересня 2016 року по 31 грудня 2020 року включно з вказівкою дат нарахування та виплат, а також всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій.

У період з 01 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року суддя Смагар С.В. перебувала у відпустці.

Ухвалою від 16 лютого 2021 року суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про витребування у позивача реквізитів банківського рахунку.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

У позовній заяві позивач зазначає, що маючи статус внутрішньо переміщеної особи та являючись отримувачем страхових виплат, перебувала на обліку та отримувала страхові виплати у Бахмутському міському відділенні з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року. Проте, зазначає позивач, починаючи з вересня 2016 року щомісячні страхові виплати були припинені у зв`язку з визнанням довідки внутрішньо переміщеної особи недійсною. З вказаних підстав на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит щодо заборгованості внаслідок невиплати страхових виплат позивачу у відповідь на який, 12 грудня 2020 року позивач отримала відповідь, в якій відповідач вказав, що суми страхових виплат, які не були отримані вчасно обліковуються в робочому органі виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігається справа про страхові виплати потерпілого до початку антитерористичної операції та тимчасової окупації українській територій та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який станом на момент складання такої відповіді, відсутній. Також позивач зазначає, що відповідачем інформації щодо заборгованості по страховим виплатам за минулий час їй надано не було.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно з відомостями інформаційно-аналітичної системи Фонду, позивач з жовтня 2014 року по серпень 2016 року перебувала на обліку та отримувала страхові виплати, як внутрішньо переміщена особа, в Бахмутському міському відділенні управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Зазначає, що Бахмутським міським відділенням заборгованість позивачу за 2014 рік виплачена в повному обсязі. З вересня 2016 року щомісячні страхові виплати були припинені у зв`язку із зміною місця проживання на підставі особистої заяви позивача. Поряд з цим, відповідач також зазначає, що з вересня 2016 року позивач не зверталась до органів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за продовженням страхових виплат, тому страхові виплати за період з вересня 2016 року по теперішній час їй не нараховувались, отже, на думку відповідача, відсутня будь-яка заборгованість за даний період перед позивачем. Підсумовуючи, відповідач також звертає увагу суду на те, що позивач звернулась до суду із даним позовом, з метою одержання страхових виплат, за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року, лише у січні 2021 року, а тому, рахує відповідач, предметом розгляду даної справи може бути лише період не більший ніж три роки з дня звернення, тобто, за підрахунками відповідача, з січня 2018 року. Також вважає звернення із цим позовом до суду передчасним.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 12 вересня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 16 травня 2019 року № 1419-.

Позивач є отримувачем страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника, що не є спірним питанням даної справи та не заперечується сторонами.

Листом від 15 грудня 2020 року № 18.03.1/5157 відповідач, поряд з іншим, повідомив представницю позивача, про те, що з вересня 2016 року щомісячні страхові виплати позивачу були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, довідка внутрішньо переміщеної особи позивача визнана не дійсною з підстав не звернення позивачем до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з метою перереєстрації довідки, в якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу місцевого самоврядування. Також у листі зазначено про те, що з вересня 2016 року позивач не зверталась до органів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за продовженням страхових виплат. Щодо отримання інформації про розмір нарахованих та виплачених страхових виплат з вересня 2016 року по грудень 2020 року включно рекомендовано звернутись до Горлвіського міського відділення у Калінінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке перереєстроване на підконтрольну українській владі території.

Крім того, судом встановлено, що Бахмутським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 17 лютого 2016 року була прийнята постанова № 0503/7912.1/7912.1/9 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу з 1 вересня 2016 року. Підставою слугувала відмова позивача від отримання виплат з 01 вересня 2016 року (заява потерпілого від 17 листопада 2016 року).

Із долучених відповідачем відомостей з програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» встановлено, що позивачу страхові виплати з вересня 2016 року по грудень 2020 року (включно) не нараховувались та не виплачувались. Загальна сума страхових виплат, що обліковується за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року складає 407 100 грн. 34 коп.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на соціальних захисту зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, (далі за текстом ЗУ № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

За ст. 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 наведеного Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості;4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Ані Законом № 1105-XIV, ані іншими Законами не передбачено можливість припинення страхових виплат з підстав інших, ніж визначені ст. 46 Закону № 1105-XIV.

До цього ж, станом на час припинення позивачу виплат, діяв «Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24, відповідно до п. 1.12 якого страхова виплата може бути припинена у випадках, передбачених статтею 38 Закону та за умови неподання потерпілим Фонду щороку в грудні свідоцтва, якими засвідчується факт перебування його в живих, відповідно до «Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2001 998 (редакція статті 38 Закону до 01.01.2015 відповідала редакції статті 46, яка діє з 01.01.2015 та по теперішній час). Пунктом 3.4.3 цього Порядку передбачалось, що щомісячна страхова виплата проводиться протягом строку, на який встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності. Строк проведення щомісячних страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, установленого при наступному огляді МСЕК, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду.

Відтак, позивачу припинено страхові виплати з підстав, не передбачених законодавством.

Відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є нікчемною.

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

На підставі ч. 1 ст. 5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

При цьому, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання страхових виплат.

Отримання позивачем страхових виплат не може ставитись в залежність від місця проживання особи, наявність чи відсутність довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної, де визначена адреса її фактичного місця проживання.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим, за посиланнями відповідача, позивачу припинено виплати через зміну місця проживання, як встановлено судом - в межах Донецької області, тобто, реалізація конституційних прав позивача протиправно обмежена.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вказане, позивачу протиправно припинено здійснення страхових виплат з 01 вересня 2016 року постановою відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 17 листопада 2016 року.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зауважує, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати заборгованості по страховим виплатам за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року, проте, з урахуванням висновку суду щодо протиправності припинення позивачу страхових виплат на підставі постанови відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 17 листопада 2016 року № 0503/7912.1/7912.1/9 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01 вересня 2016 року та положень частини 4 статті 245 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом визнання протиправною та скасування постанови відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 17 листопада 2016 року № 0503/7912.1/7912.1/9 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01 вересня 2016 року.

Відповідачем у відзиві вказано, що страхові виплати за спірний період не можуть бути виплачені, оскільки відповідно до приписів Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12 грудня 2018 року N 27, зокрема п.п. 3.7, 3.9, щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат; суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

Суд вважає зазначені твердження відповідача необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Основним законом, яким врегульовано здійснення соціальних виплат є Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV. Статтею 2 цього закону передбачено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Пунктами 4 та 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Тобто, інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

У даному випадку положення наведеного вище підзаконного нормативно-правового акту, якими обмежено здійснення соціальних виплат за минулі роки за наслідком прийняття виконавчою дирекцією Фонду відповідного Порядку не відповідають положенням п. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», через що не підлягають застосуванню.

Докази отримання позивачем страхових виплат з вересня 2016 року по грудень 2020 року в матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги наведене та враховуючи висновок суду про безпідставність нездійснення страхових виплат за період з вересня 2016 року по грудень 2020 року (включно), суд вважає обґрунтованими також вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити страхові виплати за цей період.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача повністю.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 908 грн. відповідно до квитанції № 27 від 13 січня 2021 року.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 41 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 17 листопада 2016 року № 0503/7912.1/7912.1/9 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01 вересня 2016 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) нарахувати і виплатити страхові виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 16 лютого 2021 року. Повне судове рішення складено 16 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар