Справа № 200/10569/20-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р. Справа№200/10569/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., секретаря судового засідання Шташаліс О.О., за участю представника позивача Дементьєва Л.В., представника відповідача Яковлєва А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (; Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0522 від 30.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона отримала податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №0-0522 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 9592,06 грн., а саме за належний їй об`єкт нерухомості - цех по переробці м`яса И-2 площею 2298,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 на суму 9592,06 грн. є протиправним, а тому підлягає скасуванню. Зазначила, що має бути звільнена від сплати податку на нерухоме майно за визначеною будівлею, оскільки використання такого об`єкту призначене для промислового виробництва (виготовлення продукції).

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідно даних реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ІС «Податковий блок», фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості «нежитлова будівля» загальною площею 2298,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.11.2007. Керуючись підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, ГУ ДПС у Донецькій області було сформовано та прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №0-0522, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 9592,06 грн. Вищевказане податкове повідомлення рішення було вручено 14.07.2020. З документів наданих до позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається технічної документації на вищезазначену будівлю де можливо було б встановити, що дана будівля віднесена до об`єктів нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості". Враховуючи наведені положення, податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України та за наявності підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов`язання за 2019 рік. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.11.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2020 клопотання представника Головного управління ДПС у Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 17.12.2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.01.2021.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) є фізичною особою-підприємцем (далі ФОП ОСОБА_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с 21).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27,28).

Судом встановлено, що податковим органом 30.06.2020 було прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0522, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2019 рік у розмірі 9592,06 грн. (а.с. 8).

Зазначену суму грошового зобов`язання було нараховано за об`єктом нерухомості будівля цеху И-2, розташованого з адресою: АДРЕСА_2 .

ФОП ОСОБА_1 було надіслано до ДПС України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 №0-0522 про визнання протиправним та скасування його, однак рішенням ДПС України від 30.10.2020, зазначену скаргу залишено без задоволення, спірне податкове повідомлення-рішення без змін (13-16,17-18).

Спірним питанням у межах даних правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI ( далі ПК України).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. «є» пп. 266.2.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Таким чином, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Позивач посилається на те, що належна йому нерухомість не є об`єктом оподаткування, оскільки відноситься до будівель промисловості, на які розповсюджуються положення пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Згідно з пп. 14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України, у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «Резервуари, силоси та склади» належать спеціальні склади, складські майданчики.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач є власником, зокрема будівлі цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27,28).

З наданого до матеріалів справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.11.2007 вбачається, що даний об`єкт И-2 використовується, як цех по переробці м`яса (а.с. 24).

Також на даний об`єкт виданий експлуатаційний дозвіл Слов`янською міською радою від 06.08.2008, для виготовленням м`ясопереробної продукції (а.с. 23).

Отже, віднесення об`єкту нерухомого майна до класу «Будівлі промислові та склади» підтверджено виготовленням м`ясопереробної продукції, у зв`язку з чим позивачем надано до суду відповідні та належні документи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що факт відповідності належного позивачу нерухомого майна класу «Будівлі промислові та склади» підтверджуються матеріалами справи та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Щодо посилання відповідача на правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем та не відповідає поняттю підприємство, не є юридичною особою, у зв`язку з чим на нього не розповсюджується пп. «є» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України щодо переліку об`єктів нерухомості, які не об`єктом оподаткування є необґрунтованими з наступних підстав.

Суд зазначає, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням.

Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, в якій судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Також суд зауважує, що позивач не заперечує той факт, що вона зобов`язана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, проте вважає що на неї стосовно спірного об`єкту розповсюджуються податкові пільги у вигляді звільнення від сплати такого податку.

Крім того слід зазначити, що як встановлено судом та не заперечується відповідачем, за інші об`єкти нерухомості, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 та які належать до права власності ОСОБА_1 , податок сплачується у належній формі.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією № 21 від 11.11.2020.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (; Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 30.06.2020 №0-0522 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 9592,06 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (; Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 27 січня 2021 року за участю представника позивача та представника відповідача.

Повний текст рішення складено відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець