Справа № 607/13122/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 607/13122/20 пров. № А/857/618/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Кунцьо С.В., час ухвалення судового рішення 15 год 00 хв у м. Тернополі, дата складення повного тексту судового рішення 11 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області (далі - УПП, відповідач), в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №736850 від 29.07.2020 та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2020 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПП подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що фотознімком з приладу Trucam LTI 20/20 та відеозаписом з нагрудного відеореєтратора поліцейського чітко зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, зафіксовано марку, модель транспортного засобу, яким керував позивач, державний номерний знак автомобіля, яким перевищено встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті. Оспорювана постанова складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.1 ст.122 КУпАП України, при її винесенні інспектор діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень. Вказує, що технічна розбіжність між приладом Trucam LTI 20/20 та нагрудним відео реєстратором поліцейського в 3 хвилини, жодним чином не спростовує факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, відсутність якого відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.268 КАС України, у справах, визначених, в тому числі статтею 286 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги положення ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 КАС України, розгляд справи проведено у відсутності сторін без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Суть правопорушення за її змістом полягала у тому, що позивач 13.07.2020 о 10 год 55 хв, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 382 км автодороги М-19, в населеному пункті м. Копичинці, рухався зі швидкістю 73 км/год, при дозволеній швидкості 50 км/год, яка вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху Trucam LTI 20/20, серійний номер №ТС000532, порушивши при цьому вимоги п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова не містить відомостей про перевищення встановленої швидкості руху у населеному пункті саме автомобілем, яким керував позивач, оскільки із представленого фотознімку неможливо достеменно встановити ні марку та модель автомобіля, ні його номерний знак, позаяк до матеріалів справи долучено фотознімок неналежної якості. Крім того, відповідач не надав доказів наявності на місці вчинення правопорушення дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень ПДР», а також не спростував розбіжності у фіксуванні вчиненого позивачем порушення та моменту розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відбувся раніше ніж сама фіксація порушення. Закриваючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції застосував положення ч.3 ст.286 КАС України, якою визначено повноваження суду справ даної категорії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст.41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються ПДР, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.10 ПДР містить визначення термінів, які застосовуються у них, зокрема, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту», 5.47 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах, 5.48 «Кінець населеного пункту». Кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, а відповідно до п.12.6 цих Правил, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю : а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год; б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності..

Справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.122 КУпАП розглядають органи Національної поліції (ч.1 ст.222 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 283 КУпАП передбачено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, загальні вимоги до якої наведені у частині другій цієї статті.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, має містити також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (ч.3 ст.283 КУпАП).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до ст.280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень повинен враховувати, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що в оспорюваній постанові відповідач вказав про порушення позивачем швидкісного режиму в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт», визначений п.12.4 ПДР, більш ніж на 20 км/год.

При цьому, у своєму рішенні відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт», яким є відеозапис із нагрудної камери ВО-00031 та ВО-00102, рапорт та клопотання.

Дослідивши долучені відповідачем відеофіксацію, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Не вказано також конкретного пункту ПДР, зокрема, 12.4, який визначає швидкість руху у населених пунктах, позначених знаком 5.45.

Таким чином, покликання відповідачем в оспорюваній постанові на докази щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п.12.4 ПДР.

За відсутності такого, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км/год.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу про адміністративне правопорушення, не виконав вимоги щодо зазначення у постанові доказів, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Стосовно фотознімку з приладу TruCam LTI 20/20, на який покликається відповідач як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, колегія суддів вважає такий доказ неналежним, який не містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки всупереч вимогам ч.3 ст.283 КУпАП він не був зазначений в оспорюваній постанові, а відтак не був покладений в основу прийнятої постанови.

Колегією суддів не приймаються до уваги покликання відповідача на зафіксовані у фотознімку географічні координати та роздруківку з сайту Google Maps, оскільки такі не місять відомостей про межі населеного пункту, а сама роздруківка не є офіційним документом, а тому не доводять факт руху автомобіля, яким керував позивач в момент фіксації його швидкості, в межах населеного пункту с. Копичиці.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому оспорювана постанова не може вважатися правомірною та обґрунтованою.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови.

Суд також вірно закрив справу про адміністративне правопорушення, застосувавши при цьому положення ч.3 ст.286 КАС України, однак не зробив висновків стосовно доводів позивача з покликанням на п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, як підставу закриття провадження.

З цього приводу слід зазначити, що закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП віднесено до компетенції органів, які уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Повноваження суду при розгляді справ, предметом яких є оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у частині третій статті 286 КАС України, пунктом третім якої суду надано повноваження скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, вказана норма не визначає підстав закриття провадження по справі.

Проте, вказаний недолік не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Не може бути також підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення помилковий, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що з фотознімку не видно, що саме автомобілем під керуванням позивача було зафіксовано перевищення встановленої швидкості руху, позаяк такий фотознімок чітко відображає номерний знак транспортного засобу.

Разом з тим, такий суд апеляційної інстанції вважає неналежним доказом з урахуванням описаних вище обставин.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2020 року по справі №607/13122/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 16.02.2021.