Справа № 340/3377/19
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

18 лютого 2021 року справа № 340/3377/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області (далі - Управління), Державної податкової служби України (далі - Служба) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області (далі - Управління 2) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року, яким нараховано грошове зобов`язання з орендної плати за землю у сумі 70997,30 грн.

Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року Управління 2 замінено правонаступником, яким стало Управління (а.с.100-101).

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року до участі у справі залучено Службу як іншого відповідача (а.с.211-212).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав вимоги заяви.

Пояснив, що податкове повідомлення-рішення оскаржувалось у адміністративному порядку і Служба несвоєчасно прийняла та направила рішення про продовження строку розгляду скарги, що відповідно до вимог закону вказує на її задоволення.

Стверджував, що грошове зобов`язання обчислено за відсутності нормативної грошової оцінки землі (далі - оцінка) на день прийняття податкового повідомлення-рішення.

Зазначив, що збільшення розміру оцінки змушувало сторін договору оренди землі укласти зміни до правочину, на підставі яких податковий орган міг визначити нове грошове зобов`язання.

Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.48-51).

У судовому засіданні представник податкового органу пояснила, що Служба своєчасно прийняла і направила рішення про продовження строку розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення.

Стверджувала, що на час прийняття рішення Управління отримало від компетентного органу відомості про оцінку, замовивши їх в усній формі, а запит надіслали пізніше.

Зазначила, що збільшення розміру оцінки не змушує вносити зміни до договору оренди землі, оскільки орендна плата визначається у відсотковому співвідношенні до оцінки.

Служба не висловила відношення стосовно предмету позову, будучи належним чином повідомлена про час і місце вирішення справи (а.с.219).

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року прийнято рішення про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.248).

Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, 23 жовтня 2007 року позивач (орендар) і Кіровоградська міська рада (орендодавець) уклали договір оренди земельної ділянки площею 245 кв.м. строком на 49 років (а.с.14-19).

Земельна ділянка розташована у м.Кропивницький по вул.Пашутінській,39 і на ній мав бути збудований адміністративно-комерційний комплекс.

Умовами правочину визначено, що орендна плата за рік складає 10% від оцінки.

На момент укладення договору оренди оцінка склала 61703,25 грн. (а.с.19).

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер (а.с.12-13).

19 липня 2019 року Управління 2 прийняло податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначило грошове зобов`язання з орендної плати за землю за 2019 рік у сумі 70997,30 грн. (а.с.10).

Обчислюючи його, керувалось оцінкою, яку надало Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - Управління 3) від 10 липня 2019 року (а.с.56).

У витязі про оцінку вказано кадастровий номер, адресу і площу земельної ділянки, які відповідають таким же даним земельної ділянки, котру орендує позивач.

Оцінка склала 709973,05 грн.

Управління 2 запит про отримання оцінки направило до Управління 3 19 липня 2019 року (а.с.57).

Витяг про оцінку Управління 3 надало 14 серпня 2019 року (а.с.172).

Витяги від 10 липня і 14 серпня 2019 року ідентичні.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку (а.с.21-26).

Скарга надіслана поштовим зв`язком 20 вересня 2019 року (а.с.25).

Служба отримала скаргу 23 вересня 2019 року (а.с.27).

15 жовтня 2019 року Служба прийняла рішення про продовження строку розгляду скарги до 21 листопада того ж року (а.с.37).

Рішення надіслано того ж дня (а.с.226-227).

ОСОБА_1 не з`явився на пошту за кореспонденцією.

08 листопада 2019 року Служба прийняла рішення, яким відмовила у задоволенні скарги (а.с.228-229).

Рішення надіслано того ж дня (а.с.230).

ОСОБА_1 не з`явився на пошту за кореспонденцією і її повернуто відправнику 16 грудня 2019 року.

Позов подано до суду 20 грудня 2019 року (а.с.40).

Юридична оцінка встановлених судом обставин і фактів справи.

Перш за все, приписами пункту 56.19 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Днем закінчення процедури адміністративного оскарження є день отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу за наслідками вирішення скарги відповідно до приписів підпункту 56.17.2 пункту 56.17 статті 56 ПК України.

Приписами пункту 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, перебіг місячного строку звернення до суду розпочався 17 грудня 2019 року.

Таким чином, позивач не пропустив цей процесуальний строк.

Приписами пункту 56.9 статті 56 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Приписами пункту 56.8 статті 56 ПК України визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Приписами пункту 56.16 статті 56 ПК України встановлено, що днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У повідомленні про вручення поштового відправлення зазначено дату отримання як 24 вересня 2019 року, однак Служба визнала, що одержала скаргу 23 жовтня (а.с.27, 38).

Отже, 20 денний календарний строк вирішення скарги розпочав перебіг 24 вересня 2019 року, а завершився 15 жовтня того ж року відповідно до приписів пункту 56.13 статті 56 ПК України, оскільки 13 жовтня - вихідний день, а 14 жовтня - святковий день.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Служба своєчасно прийняла і направила платнику податків рішення про продовження строку розгляду скарги.

Служба своєчасно вирішила і направила рішення за наслідками розгляду скарги.

Управління 2, обчислюючи грошове зобов`язання, керувалось витягом про оцінку від 10 липня 2019 року, котрий Управління 3 надало на усну вимогу.

Відомості витягу ідентичні відомостям витягу про оцінку від 14 серпня 2019 року, які надані Управлінням 3 на письмовий запит Управління 2 після прийняття податкового повідомлення-рішення.

Витяг про оцінку від 10 липня 2019 року стосувався земельної ділянки, котру орендує позивач і містив достовірну інформацію.

Таким чином, Управління 2, приймаючи податкове повідомлення-рішення, керувалось достовірною оцінкою, котру надав компетентний державний орган.

Приписами пункту 288.1 статті 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до приписів пункту 288.4 статті 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Приписами пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачені максимальні та мінімальні розміри орендної плати за землю.

У даному випадку сторони на виконання вимог ПК України встановили розмір орендної плати (10% від оцінки), що є більшим від мінімального розміру (3% від оцінки) та меншим від максимального (12% від оцінки).

Отже, мінімальний розмір орендної плати для земельної ділянки, оцінку якої проведено, залежить виключно від оцінки.

Приписами статті 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що, якщо розмір орендної плати залежить від оцінки, котра підлягає обов`язковій індексації в силу приписів ПК України, то її величина у грошовому виразі є змінною і не залежить від волі сторін.

У разі індексації оцінки у сторін не виникає обов`язку внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки на час укладення правочину усвідомлювали, що буде змінюватись у грошовому виразі з причини, яка не залежить від їхньої волі.

Тому, законодавець зобов`язав центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та інші державні органи інформувати власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію оцінки.

Такий обов`язок встановлено, щоб орендар скоригував розмір орендної плати, а орендодавець - дохід, з якого сплачується податок.

Відповідно до приписів пункту 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Отже, спірні правовідносини в частині встановлення орендної плати за землі комунальної власності регулюються виключно ПК України, навіть за умови, коли інше законодавство суперечить йому.

За таких обставин Управління 2, обчислюючи грошове зобов`язання, правомірно використало проіндексовану оцінку, яка склала 709973,05 грн.

Грошове зобов`язання обчислено правильно (10% від згаданої суми).

Правовий висновок суду не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у аналогічній справі, який міститься у постанові від 20 червня 2018 року (справа №813/3819/17) (а.с.46-48).

Верховний Суд зробив висновок, що індексація нормативно-грошової оцінки землі є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди його учасниками. Індексація не тягне автоматичну зміну умов договору щодо розміру орендної плати і донарахування податковим органом податкового зобов`язання.

Згідно змісту рішення Верховний Суд жодним чином не аналізував приписи статті 289 ПК України та не провів сукупний аналіз з приписами статті 288 цього ж Кодексу.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд переконаний, що під поняттям "суд має враховувати" треба розуміти ознайомлення та осмислення.

У разі непогодження з висновком Верховного Суду, яке ґрунтується на аналізі норм права, котрі не враховувались ним, суд вправі прийняти інше рішення, детально пояснивши мотиви незгоди.

Таким правом скористався суд у цій справі.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову.

Сторони не понесли судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей