Справа № 380/10606/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

19.11.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в якій позивач просить:

- визнати дії у вигляді відмови Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () викладену у формі письмової відповіді, оформленої від 08 жовтня 2020 року листом №222 щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 10.02.2020 року, з врахуванням раніше виплаченої суми, протиправними.

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення і виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 10.02.2020 року, з врахуванням раніше виплаченої суми;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що позивач проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ, у тому числі на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах кримінального відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи, має звання підполковник міліції. 31 серпня 2013 року наказом № 353 о/с від 29.08.2013 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області позивача звільнено за вислугу років. 10 лютого 2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності. При цьому ступень втрати працездатності у відсотках становить 55%, з них: 45 % по наслідках травми пов`язаної з виконанням Службових обов`язків від 17.11.1999 р., з врахуванням 25% встановлених 16.10.2013 року згідно свідоцтва про хворобу № 436 від 27.08.13 р. та 10% проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою МСЕК від 24.02.2020 року серія 10 ААА № 009091 про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Застрахованого, наданої на підставі акта огляду МСЕК № 263. 26 червня 2001 року страховою компанією за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців на підставі встановлених МСЕК 20% втрати працездатності Позивачу здійснено виплату страхової суми у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень (лист від 22.06.2020 р. № 770 за підписом начальника Центру клієнтської підтримки Гулька Л.Г.). ОСОБА_1 звернувся до Головного управління внутрішніх справ України у Львівській області з метою отримання одноразової грошової допомоги та подав усі необхідні документи. Однак, листом від 08 жовтня 2020 року № 222 у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що якщо протягом двох років працівників міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без- встановлення інвалідності під час повторного огляду було встановлено згідно з рішенням медико - соціальної експертної комісії (надалі також МСЕК комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводити з урахуванням раніше виплаченої суми. Таким чином та обставина, що з дати первинного встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності до повторного огляду та встановлення згідно з рішенням МСЕ вищої групи пройшло більше двох років, підстави для формування висновку щодо виплати, даної грошової допомоги відсутні, що унеможливлює формування та скерування матеріалів до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення щодо проведення виплати.

Позивач вважає, що відмова відповідача надіслати документи позивача про призначення одноразової грошової допомоги є протиправною, тому звернувся з ким позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, 16.01.2021 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач повторно звернувся до ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області з заявою з приводу проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності через травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. Листом від 23.07.2020 №222 позивачу повернуто подану заяву з додатками, оскільки розбіжності в документах, котрі долучено до заяви, унеможливлюють формування висновку та скерування матеріалів до МВС України для прийняття рішення щодо проведення виплати. Так, відповідно до поданих позивачем документів, виходячи із змісту інформації, зазначеної у листі начальника ЦКП Гулька Л.Г. від 22.06.2020 №780, ОСОБА_1 26.06.2001 проведено виплату страхової суми у розмірі 1000 грн., на підставі встановлених МСЕК 20 відсотків втрати професійної працездатності. Відтак, первинний огляд МСЕК позивача проведений до 26.06.2001. 10.02.2020 після повторного огляду обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено 3-тю групу інвалідності та 55 відсотків втрати працездатності, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААА №009091. Таким чином та обставина, що з дати первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності до дати повторного огляду та встановлення згідно рішення МСЕК групи інвалідності (10.02.2020) пройшло більше двох років, то за умовами пункту 4 Порядку, підстав для формування висновку щодо виплати грошової допомоги в більшому розмірі відсутні. З огляду на вищезазначене, ГУМВС України у Львівській області наполягає на тому, що всі дії, пов`язані з відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України № 850 вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою судді від 24.11.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 14.12.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ, у тому числі на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах кримінального відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи, має звання підполковник міліції.

31 серпня 2013 року наказом № 353 о/с від 29.08.2013 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області позивача звільнено за вислугу років.

10 лютого 2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності. При цьому ступень втрати працездатності у відсотках становить 55%, з них: 45 % по наслідках трави пов`язаної з виконанням Службових обов`язків від 17.11.1999 р., з врахуванням 25% встановлених 16.10.2013 року згідно свідоцтва про хворобу № 436 від 27.08.13 р. та 10% проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою МСЕК від 24.02.2020 року серія 10 ААА № 009091 про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Застрахованого, наданої на підставі акта огляду МСЕК № 263.

Судом встановлено, що 26 червня 2001 року страховою компанією за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців на підставі встановлених МСЕК 20% втрати працездатності позивачу здійснено виплату страхової суми у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень про що свідчить лист від 22.06.2020 р. № 770 за підписом начальника Центру клієнтської підтримки Гулька Л.Г.).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління внутрішніх справ України у Львівській області з метою отримання одноразової грошової допомоги.

За наслідками розгляду заяви, Листом від 08 жовтня 2020 року № 222 у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що якщо протягом двох років працівників міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без- встановлення інвалідності під час повторного огляду буж встановлено згідно з рішенням медико - соціальної експертної комісії групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатною що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводити з урахуванням раніше виплаченої суми. Таким чином та обставина, що з дати первинного встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності до повторного огляду та встановлення згідно з рішенням МСЕ вищої групи пройшло більше двох років, підстави для формування висновку щодо виплати, даної грошової допомоги відсутні, що унеможливлює формування та скерування матеріалів до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення щодо проведення виплати.

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про Національну поліцію, Законом України Про міліцію та постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 № 850 (далі Порядок 850).

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, відповідно до абз. 2 п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Абзацом 3 п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено (п.7), що працівник, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З наведеного суд дійшов висновку, що саме Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний прийняти рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17 та постанові Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17 (провадження №К/9901/25388/18).

Суд зазначає, що відповідач у справі відповідно до положень Порядку 850 (пункт 8) має подати МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Стосовно доводів відповідача про те, що з дати первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності до дати повторного огляду та встановлення згідно рішення МСЕК групи інвалідності (10.02.2020) пройшло більше двох років, тому підстави для формування висновку щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги відсутні, суд зазначає, що положеннями Порядку 850 не надано відповідачеві повноважень приймати рішення про виплату допомоги.

Відповідач відповідно до п.8 має подати МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Отже, відповідач у будь-якому випадку повинен скласти висновок, при цьому, суд звертає увагу, що висновок щодо виплати грошової допомоги може бути як позитивним (про наявність підстав для виплати) так і негативним (про відсутність підстав для виплати, оскільки пройшло більше двох років після первинного встановлення інвалідності).

Порядок 850 не визначає випадків, коли у складенні висновку може бути відмовлено, чи випадків коли може бути відмовлено у направленні документів до МВС.

Відповідно у подальшому, Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що у даній справі оцінюються дії і бездіяльність відповідача по розгляду заяви позивача про виплату грошової допомоги поданої згідно з Порядком 850.

У межах даної справи судом не досліджується питання наявності чи відсутності у позивача права на грошову допомогу в аспекті доводів відповідача про більш ніж дворічний строк між встановленням третьої та другої групи інвалідності, оскільки відповідачем висновок щодо виплати грошової допомоги не складений, документи до МВС не скеровано і МВС рішення про виплату чи про відмову у виплаті грошової допомоги не прийняло.

З урахування вищенаведеного та встановлених судом фактичних обставин справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому такі слід задовольнити.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Міністерства внутрішніх справ - Головне управління МВС України у Львівській області. Згідно інформації з ЄДР, Головне управління МВС України у Львівській області перебуває в стані припинення.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що між позивачем (замовник) та адвокатським бюро «Мазченко та партнери» в особі керуючого бюро Мазченко Оксани Олнксіївни укладено договір про надання правової допомоги від 27.10.2020 №26, згідно з умовами якого Бюро зобов`язується здійснити представництво, або надати інші види правничої (правової) допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору сума гонорару та порядок її сплати визначається додатковими угодами до цього договору.

Додатковою угодою № 1 до договору від 27.10.2020 №26 визначено вартість наданих юридичних послуг на виконання договору.

Згідно з актом приймання-передачі №126 надання правничої допомоги від 23.12.2020 по договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.11.2020 виконавець в інтересах клієнта виконав такі зобов`язання:

- консультація клієнта з правових питань у спірних правовідносинах - 1 год. (500,00 грн);

- пошук та аналіз та аналіз судової практики з питання застосування законодавства у спірних правовідносинах - 2 год. (1000,00 грн);

- складання позовної заяви про визнання дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області протиправними та зобов`язання вчинити певні дії і подання до Львівського окружного адміністративного суду - 7 год. (5000,00 грн);

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №120 від 27.10.2020 на підставі Додатку №1 від 27.10.2020 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.10.2020 №26 ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №125 від 17.11.2020 на підставі Додатку №1 від 27.10.2020 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.10.2020 №26 ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн.

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що представник ГУ МВС у Львівській області у відзиві на позовну заяву від 01.02.2021 заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_1 в тому числі і вимог про стягнення на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати пов`язані з усними консультаціями, вивченням та аналізом документів, складенням запиту, вивченням судової практики включаються до витрат пов`язаних з підготовкою позовної заяви.

Враховуючи незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що підготовка позову (7 год. - 3500,00 грн) не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), позовна заява складається з семи аркушів та, на думку суду, вимагає затрати часу не більше двох годин.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 5000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Враховуючи те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви, суд вважає розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Відтак, з огляду на незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача ГУ МВС України у Львівській області, повинен становити 1000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судовий збір сплачений позивачем при подані цього позову належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України в п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації документів, які подавались ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги та щодо не складення і неподання до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплат ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () скласти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

В задоволенні вимог про стягнення 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Грень Н.М.