Справа № 400/5398/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/5398/20
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса від 25.09.2020, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, в якій позивач просила суд про визнання протиправним та скасування виконавчого напису №8679 від 25.09.2020 р. про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №004-14904-210613 від 21.06.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» (ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс»)

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі №400/5398/20 та роз`яснено позивачці, що розгляд такого спору віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстан ції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції при вирішенні спірного питання не застосовано постанову Великої палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (справа № 826/9928/15), на яку посилався позивач. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що позивач не зверталась до адміністративного суду з позовом до стягувача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягнутого за виконавчим написом. Крім того, апелянт наголошує, що вона звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним виконавчого напису нотаріуса, при цьому у межах даного спору дослідженню підлягають виключно владні (управлінські) рішення та дії нотаріуса, який в межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій не здійснюють владних управлінських функцій, у зв`язку з чим в розумінні КАС України вони не відносяться до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів. За висновками суду першої інстанції, вимога позивача про визнання протиправним та скасування виконавчого напису має приватноправову природу і підсудна загальному суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з виконавчим написом №8679 від 25.09.2020 р. про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №004-14904-210613 від 21.06.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» (ТОВ «Фінансова Компанія «Паріс»). При цьому, оскільки оскаржуване рішення було прийняте внаслідок невиконання умов кредитного договору, позовні вимоги у справі фактично заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Щодо доводів апелянта, що у межах даного спору дослідженню підлягають виключно владні (управлінські) рішення та дії нотаріуса, який в межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року (справа № 519/77/18), за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним публічно владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання.

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України Про нотаріат). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що нотаріуси при вчиненні нотаріальних (не реєстраційних) дій не здійснюють владних управлінських функцій, у зв`язку з чим в розумінні КАС України вони не відносяться до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (справа № 826/9928/15), оскільки спірні правовідносин у межах вказаної справи стосувались правомірності здійснення нотаріусом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто у межах справи № 826/9928/15, на відміну від даної справи, нотаріус виступав як суб`єкт владних повноважень у розумінні КАС України. До того ж, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постанові від 04 квітня 2018 року у справі 826/9928/15 та зазначила, що в зазначеній категорії справи мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

За таких обставин, оскільки як за змістом спору, так і за суб`єктним складом даний спір відноситься до приватноправових, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного судочинства, що виключає можливість її розгляду за правилами адміністративного судочинства

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса від 25.09.2020 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець