Справа № 280/4557/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4557/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Новошицька О.О.

за участю представника позивача Сірої В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року (головуючий суддя Новікова І.В.)

в адміністративній справі № 280/4557/20 за позовом Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області до відповідача Класичного приватного університету про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Класичного приватного університету з позовом, в якому просив:

- стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 278032,22 грн., у т.ч. з податку на прибуток 111 768 грн., з земельного податку з юридичних осіб 105649,59 грн. та з орендної плати з юридичних осіб 60 614,63 грн.

Позов обґрунтовано тим, що за Класичним приватним університетом станом на момент звернення до суду з позовною заявою обліковується податковий борг з податку на прибуток 111 768грн., з земельного податку з юридичних осіб 105 649,59 грн. та з орендної плати з юридичних осіб 60 614,63 грн. Позивач вказує, що відповідачу у встановленому порядку направлено вимогу про сплату боргу, проте, у добровільному порядку відповідачем податковий борг не погашено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року позов задоволений частково:

Стягнуто з рахунків платника податків Класичного приватного університету, у всіх банках, обслуговуючих такого платника податків, а також за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг:

- з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 111 768грн. на р/р UA0008003, код платежу 11021000, УК у Олександрівському районі м.Запоріжжя, код одержувача 38025440, Казначейство України (ЕАП);

- з земельного податку з юридичних осіб 82 230,08 грн. на р/р UA0008003, код платежу 18010500, УК у Олександрівському районі м.Запоріжжя, код одержувача 38025440, Казначейство України (ЕАП);

- з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 39 120,61 грн. на р/р UA0008003, код платежу 18010600, УК у Олександрівському районі м.Запоріжжя, код одержувача 38025440, Казначейство України (ЕАП).

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Свою позицію в частині задоволених вимог суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем до контролюючого органу подано уточнення за спірний період, в яких виключено зобов`язання за березень 2020 року з земельного податку на суму 23419,51 грн. та з орендної плати з юридичних осіб 21494,02 грн., відтак, відповідно до приписів пункту 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідач звільняється від обов`язку із сплати зобов`язання з земельного податку на суму 23419,51 грн. та з орендної плати з юридичних осіб на суму 21494,02 грн. за податковий період березня 2020 (строк сплати 30.04.2020), тому твердження відповідача про наявність податкового боргу за заначений період є необґрунтованим.

В частині відмови в задоволенні вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачу у встановленому порядку було засобами поштового зв`язку направлено податкову вимогу №17309-49 від 24.05.2019, яка отримана підприємством, відтак суд першої інстанції дійшов висновку про наявність податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 111 768грн., з земельного податку в розмірі 82 230,08 грн. та з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 39 120,61 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що відповідачем до контролюючого органу подано податкові декларації з податку на прибуток приватних підприємств, в яких самостійно визначено суму зобов`язання, а саме:

декларація № від 28.02.2020 на суму 72 273 грн.; декларація № від 28.04.2020 на суму 39 495грн. Загальна сума заборгованості з податку на прибуток приватних підприємств склала 111 768грн.

Податковий борг з земельного податку з юридичних осіб виник на підставі самостійного нарахування платником податків сплати за податковими деклараціями, а саме:

№ від 24.01.2019 року (термін сплати 30.01.2020 р.) на суму 23 419,51грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 01.03.2020 р.) на суму 23 419,51грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.03.2020 р.) на суму 23 419,51грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.04.2020 р.) на суму 23 419,51грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.05.2020 р.) на суму 23 419,51грн.

В результаті переплати/сплати у сумі 11 447,96 грн. заборгованість з земельного податку з юридичних осіб склала 105 649,59 грн.

Податковий борг з орендної плати з юридичних осіб виник на підставі саме нарахування платником податків сплати за податковою декларацією, а саме:

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.03.2020 р.) на суму 21494,02 грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.04.2020 р.) на суму 21494,02 грн.,

№ від 04.02.2020 року (термін сплати 30.05.2020 р.) на суму 21494,02 грн.

В результаті переплати/сплати у сумі 3 867,43 грн. заборгованість з орендної плати з юридичних осіб склала 60 614,63 грн.

У зв`язку з несплатою платником податків винесених та узгоджених сум податкових зобов`язань, податковим органом вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, де визначено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законом строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначені надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Платнику податків 29.05.2020 року рекомендованим листом з повідомленню направлена податкова вимога форми «Ю» № 17309-49 від 24.05.2019 року. Оскільки відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу надіслання податкових вимог на кожну суму боргу, тому податкові вимоги на борг, що утворився після надіслання вимоги не надсилались.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що платники податку на землю мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання, що і було здійснено відповідачем зі сплати за землю за податковий період березень 2020 року. Так при поданні уточненні виключено зобов`язання за березень 2020 року з земельного податку на суму 23419,51грн. та з орендної плати з юридичних осіб 21494,02грн. Тому в силу пункту 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платник податків звільняється від обов`язку зі сплати зобов`язання з земельного податку на суму 23 419,51 грн. та з орендної плати з юридичних осіб на суму 21494,02 грн. а податковий період березень 2020 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, відповідачем до контролюючого органу подано податкові декларації з податку на прибуток приватних підприємств, в яких самостійно визначено суму зобов`язання, а саме: № від 28.02.2020 72 273грн.; № від 28.04.2020 39 495грн.; податкові декларації з плати за землю (земельний податок), в яких самостійно визначено суму зобов`язання, а саме: № від 24.01.2019, в якій визначено до сплати за грудень 2019 року зобов`язання в розмірі 23419,51 грн.; № від 04.02.2020, в якій визначено до сплати зобов`язання за період січень квітень 2020 року в розмірі 93 678,04 грн.; податкову декларацію з плати за землю (орендна плата), в якій самостійно визначено суму зобов`язання: декларація № від 04.02.2020, в якій визначено до сплати за період лютий квітень 2020 року зобов`язання в розмірі 64 482,06 грн.

Позивач вважає, що відповідачем не виконано зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 111 768грн.; з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 105 649,59 грн. та з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 60 614,63 грн., що є податковим боргом на загальну суму 278 032,22грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 29.03.2020 р. № 540-ІХ.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом спору є правомірність/протиправність вимоги контролюючого органу (позивача) про стягнення з відповідача податкового боргу в загальній сумі 278 032,22грн. (податок на прибуток приватних підприємств 111 768грн., земельний податок з юридичних осіб 105 646,59грн., орендна плата з юридичних осіб 60 614,63 грн.)

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем до контролюючого органу подано податкові декларації з податку на прибуток приватних підприємств, в яких самостійно визначено суму зобов`язання, а саме (а.с. 11, 12):

- декларація № від 28.02.2020 на суму 72 273 грн.;

- декларація № від 28.04.2020 на суму 39 495грн.

Загальна сума заборгованості з податку на прибуток приватних підприємств склала 111768 грн.

Також матеріалами справи підтверджується відповідачем до контролюючого органу надані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) уточнюючі, за квітень 2019 та квітень 2020 року (а.с. 18, 20).

Згідно вказаних декларацій розраховано суму земельного податку за 2019 рік в розмірі 281 034,17грн. та податкове зобов`язання за 2019 рік в сумі 281 034,17грн. (щомісячна сума податку становить 23 419,51грн.) (а.с. 18 з/с); за 2020 рік в розмірі 281 034,17грн. та податкове зобов`язання за 2020 рік в сумі 281 034,17грн. (щомісячна сума податку становить 23419,51 грн.) (а.с. 20 з/с).

При цьому, за період з 01.03.2020 р. по 31.03.2020 р. не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності), що перебувають у власності та користуванні, у т.ч. на умовах оренди юридичних осіб, та використовуються ними у господарській діяльності.

Це передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 29.03.2020 р. № 540-ІХ.

Так, платники земельного податку, які відповідно до п. 286.2 Податкового кодексу України подали податкову декларацію з плати за землю, мають право подати уточнюючу Декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за звітний податковий період березень 2020 р.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем до контролюючого органу надана податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) уточнююча, за квітень 2020 року, якою розрахована річна сума орендної плати в розмірі 257 928,22 (а.с. 25).

Згідно податкової вимоги форми «Ю» від 24.05.2019 року №17309-49 загальна сума податкового боргу відповідача станом на 23.05.2019 року становить 44 651,74грн. (а.с. 27).

Відповідно до приписів п.287.3 ст.287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Колегія суддів апеляційної інстанції, аналізуючи матеріалами справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем зобов`язання з податку на прибуток, земельного податку та орендної плати у встановлені строки виконано не було, однак позивачем під час звернення до суду з позовної заявою про стягнення податкового боргу на загальну суму 278 032,22грн. не враховані певні норми податкового законодавства, які дають підстави для зменшення суми податкового боргу.

Пунктом 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період березень 2020 року.

У разі якщо у березні чи квітні 2020 року платниками плати за землю було подано уточнюючу податкову декларацію щодо зменшення податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року з причин, які не пов`язані із самостійним виявленням помилок, що містяться у раніше поданій ними податковій декларації, такі платники плати за землю зобов`язані подати не пізніше 30 квітня 2020 року уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, в яких відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податкові періоди березень та квітень 2020 року відповідно до положень цього підпункту.

При цьому у разі подання таких податкових декларацій з підстав, визначених цим підпунктом, до таких платників податків не застосовуються санкції, визначені статтею 50 цього Кодексу, та штрафні санкції згідно з вимогами пункту 120.2 статті 120 цього Кодексу, за внесення змін до податкової звітності в частині збільшення податкових зобов`язань з плати за землю за податковий період квітень 2020 року.

Установити, що платники плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності), які визначають податкові зобов`язання із плати за землю на підставі податкових декларацій, сплачують податкове зобов`язання зі сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року у повному обсязі за місцезнаходженням земельної ділянки у строк до 30 червня 2020 року без нарахування пені та штрафних санкцій, передбачених цим Кодексом за порушення термінів сплати податкових зобов`язань щодо загальних термінів сплати податкового зобов`язання за такий період.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідачем до контролюючого органу подано уточнення за спірний період, в яких виключено зобов`язання за березень 2020 року з земельного податку на суму 23 419,51 грн. та з орендної плати з юридичних осіб 21494,02 грн., то в силу приписів пункту 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідач звільняється від обов`язку із сплати зобов`язання з земельного податку на суму 23 419,51 грн. та з орендної плати з юридичних осіб на суму 21 494,02 грн. за податковий період березня 2020 (строк сплати 30.04.2020).

Вказані обставини дають підстави для висновку, що твердження позивача про наявність податкового боргу у заначений період на загальну суму 278 032,22грн. - є необґрунтованим.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що при зверненні до суду з позовом про стягнення податкового боргу позивачем не враховано приписи пункту 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

При цьому, в іншій частині заявленого податкового боргу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача податкового боргу.

Так, підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання ( пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПКУ).

Отже, з`ясуванню підлягає, чи є сума грошового зобов`язання узгодженою.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 ст.95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, узгоджена сума грошового зобов`язання є підставою для формування та надсилання платнику податків податкової вимоги про спорту податкового боргу.

Матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом у встановленому порядку було засобами поштового зв`язку направлено податкову вимогу №17309-49 від 24.05.2019, яка отримана відповідачем.

Оскільки наявність податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 111 768грн., з земельного податку в розмірі 82 230,08 грн. та з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 39 120,61 грн., не оскаржується відповідачем, то, діючи в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає наявні підстави для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення податкового боргу в розмірі: з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 111 768грн., з земельного податку в розмірі 82 230,08 грн. та з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 39 120,61 грн.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі - спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулюють дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 27.01.2021 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.01.2021.

В повному обсязі постанова виготовлена 03.02.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова