Справа № 320/8525/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року № 320/8525/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області, в якому просить суд: - визнати протиправними дії Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області щодо вклеювання у паспорт у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки при досягненні нею 45-річного віку відповідно до Положення Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII; - зобов`язати Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області вклеїти у паспорт у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки при досягненні нею 45-річного віку відповідно до Положення Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII.

Аргументуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що звернулась до відповідача із заявою щодо вклеювання в її паспорт громадянина України зразка 1994 року фотокартки у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку, проте відповідач протиправно відмовив їй у цьому, оскільки Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ не містить вимоги обміну паспорта у разі звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення відповідного віку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач, своїм правом передбаченим КАС України, не скористався, відзив на позовну заяву не подав як і будь-яких заяв чи клопотань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, після досягнення позивачем 45 - річного віку вона з письмовою заявою звернулася до Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області з проханням вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року її нової фотокартки.

Однак їй було відмовлено у вклеюванні в паспорт нової фотокартки. Письмова позиція відповідача зводилась до того, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. № 398 «Про внесення зміни до пункту З постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302» територіальними підрозділами Державної міграційної служби до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється оформлення та видача таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 13 Закону № 5492-VI визначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

До документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України віднесено паспорт громадянина України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання.

Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з Положенням № 2503-XII до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Пунктом 1 постанови КМУ № 302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 2 постанови КМУ № 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою № 2503-XII; з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пп. 6 п. 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Аналіз правових приписів, чинних на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, дає підстави стверджувати, що жодною нормою законодавства не передбачено такої підстави для відмови у вклеюванні фотокартки до паспорта зразка 1994 року при досягненні особою 25-річного віку, як прострочення нею місячного строку звернення до компетентного органу для вчинення такої дії.

При цьому, пп. 6 п. 6 Порядку № 302 визначає підстави для обміну паспорта зразка 1994 року, але не містить імперативної заборони щодо вклеювання фотокартки до такого паспорту при досягненні особою 25-річного віку за наявності регламентованих ним умов.

Отже, ОСОБА_1 має законне право у подальшому використовувати паспорт зразка 1994 року, в який повинно бути вклеєно нову фотокартку по досягненню 45 років.

Крім цього, постанова КМУ від 25.03.2015 року № 302 має нижчу юридичну силу в ієрархії законодавчих актів по відношенню до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Зазначена постанова КМУ звужує права позивача, оскільки позбавляє повноцінного права використовувати наявний в неї паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки та вклеювання в нього фотокартки після спливу місячного терміну від досягнення нею 25 років.

Відповідно до ст.21 Конституції України права і свободи людини є невідчужувапими та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Водночас, частина 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до п. 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302, до безконтактного електронного носія, що міститься у біометричному паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Суд звертає увагу на ч.1 статті 7 Закону України «Про захист персональних даних» - «Особливі вимоги до обробки персональних даних», якою чітко встановлюється, що забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних.

Таким чином, обробка даних про походження та біометричних даних особи заборонена ч.1 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних.

В ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» вказано не просто згоди суб`єкта персональних даних, а «однозначної» згоди, чим законодавець закріпив обов`язковість надання згоди особою на обробку її персональних даних, розуміння нею для чого саме будуть оброблятись її персональні дані і обмежив двозначність або двоякість тлумачення «однозначності» згоди.

Позивач не надає згоди на обробку своїх персональних даних, в тому числі біометричних, засобами реєстру, і це її право, гарантоване як Конституцією України, так і Законом України «Про захист персональних даних». Окрім того, позивач наполягає на вклеюванні фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки.

Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору. При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і па підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою.

При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Вказану позицію було висвітлено та підтримано Великою Палатою Верховного Суду у рішенні в зразковій справі № 806/3265/17 від 19.09.2018 року за позовом ОСОБА_2 до Коростенського районного сектору ДМС України у Житомирській області, Управління ДМС у Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання видати паспорт у формі паспортної книжечки, яким позов ОСОБА_2 було задоволено.

Таким чином, паспорт - книжечка зразка 1994 року має право на існування, а вклеювання фотокартки після спливу 25 - років в наявний паспорт - книжечку передбачено діючим Положенням про паспорт громадянина України, що має силу закону та вищу юридичну силу в порівняні з постановами КМУ.

Аналогічну позицію з приводу вклеювання фотокарток в паспорт після спливу місячного терміну при досягненні 25-ти років, 45- ти років підтримано судами різних інстанцій в Україні.

Так, в справі № 160/6654/19 Третій апеляційний адміністративний суд в короткій, лаконічній, але чіткій формі надав оцінку аналогічним правовідносинам і зобов`язав орган ДМС здійснити вклеювання нової фотокартки громадянину, який звернувся після спливу місячного терміну після досягнення відповідного віку.

Суд зазначив наступне: «Згідно пунктом 12 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ, вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.

Для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру (п. 15 Положення).

Фактично вказаним положенням передбачено вчинення суб`єктом владних повноважень лише певних позитивних дій на користь особи, що звернулася, за умови дотримання певних вимог (надання паспорту та фотокарток).

Завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який може забезпечуватися шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, яким допущено порушення прав та законних інтересів особи, вчинити певні дії».

Суд апеляційної інстанції зазначив, що суб`єкт владних повноважень наділений законом у певних випадках дискреційними правами на прийняття відповідних рішень або вчинення відповідних дій, проте таке право не може бути свавільним та ґрунтуватися виключно на повноваженнях, визначених законом. Рішення суб`єкта владних повноважень має відповідати критеріям: обгрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; розсудливості; пропорційності, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; правової визначеності, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

З огляду на викладене, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, за умови визнання попередніх дій протиправними, не буде підміною дискреційних повноважень відповідача. В даному випадку, таке зобов`язання буде належним способом відновлення порушених прав та інтересів особи.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Отже понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області, структурним підрозділом якого, є відповідач.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Державної міграційної служби України щодо вклеювання у паспорт у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки при досягненні нею 45-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України N 2503-ХІІ., затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-ХІІ.

Зобов`язати Бориспільський районний відділ Центрального міжрегіонального Управління ДМС в місті Києві та Київській області вклеїти у паспорт у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки при досягненні нею 45-річного віку відповідно до Положення Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (серія і номер паспорта НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області () судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.