Справа № 300/2393/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2021 р. справа № 300/2393/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Державної установи « 417 Управління начальника робіт» про стягнення податкового боргу у розмірі 1 003 512,69 грн., -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі, також позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної установи «417 Управління начальника робіт» (надалі, також відповідач, ДП «417 Управління начальника робіт») про стягнення податкового боргу у розмірі 1 003 512,69 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом, яка виникла у зв`язку з несплатою податку на додану вартість, орендної плати з юридичних осіб, земельного податку з юридичних осіб, адміністративних штрафів та пені у загальному розмірі 1 003 512,69 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановив наступне.
24.02.1997 здійснено державну реєстрацію Державної установи 417 Управління начальника робіт, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 11-12). ДП «417 Управління начальника робіт» відповідно до вказаного витягу знаходиться на податковому обліку в Івано-Франківському управлінні ГУ ДПС в Івано-Франківській області, що покладає на нього обов`язок сплачувати у встановленому порядку і розмірі передбачені законодавством податки та збори.
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 16 Податкового кодексу України визначені обов`язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пункт 16.1.3), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пункт 16.1.4).
Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов`язку, згідно положень якої податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2). Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3).
Статтею 49 Податкового кодексу України визначено порядок та строки подання платниками податків податкових декларацій до контролюючих органів.
В пункті 49.1 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (пункт 49.2 стаття 49 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
До загальнодержавних податків відповідно до підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України належить податок на додану вартість, а згідно положень статей 10, 265, 268 Податкового кодексу України, земельний податок є одним із видів місцевих податків. Вказані види податків є предметом стягнення за даним адміністративним позовом.
З приводу податкових зобов`язань (податкового боргу) відповідача визначених ним самостійно, суд зазначає наступне.
Згідно положень пункту 54.1 статті 54 та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом пунктів 203.1, 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Відповідачем подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість (а.с. 14-52), а саме:
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 18.10.2017 на суму 3 248,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.12.2017 на суму 6 536,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 17.04.2018 на суму 8753,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.03.2018 від 14.05.2018 на суму 392,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 18.05.2018 на суму 8596,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 18.06.2018 на суму 5716,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.06.2018 від 26.07.2018 на суму 2070,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.07.2018 на суму 3723,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 15.08.2018 на суму 5154,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.05.2018 від 12.11.2018 на суму 600,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.12.2018 на суму 3118,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 15.03.2019 на суму 5312,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 15.04.2019 на суму 7100,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 16.05.2019 на суму 9312,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.06.2019 на суму 8308,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 16.07.2019 на суму 9976,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 18.09.2019 на суму 6616,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.08.2019 від 29.10.2019 на суму 1967,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.07.2019 від 29.10.2019 на суму 1333,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 20.10.2019 на суму 8445,00 грн.;
- Податкову декларацію з податку на додану вартість від 19.11.2019 на суму 9701,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.09.2019 від 12.12.2019 на суму 633,00 грн.;
- Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 01.01.2020 від 08.04.2020 на суму 483,00 грн.;
Суд звертає увагу, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК України).
Вказаних самостійно визначених зобов`язань відповідач не виконав, а тому заборгованість з податку на додану вартість за вищевказаний період згідно вищенаведених декларацій в загальному становить 399 002,00 грн.
Відповідно до інтегрованих карток платника податку за відповідачем рахується самостійно визначений податковий борг з податку на додану вартість в загальній сумі 399 002,00 грн. (а.с. 119-128).
Також Відповідачем у період з 14.05.2018 по 09.04.2020 були надані контролюючому органу уточнюючі розрахунки штрафних санкцій по податку на додану вартість на суму 262,00 грн.
Досліджуючи обставини щодо наявності у відповідача заборгованості по застосованих позивачем до відповідача штрафних (фінансових) санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Як свідчить зміст вказаних актів та розрахунків штрафних санкцій, відповідачем порушено строки сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість більше як на 1095 днів.
Суд звертає увагу, що за приписами пункту 76.3 статті 76 ПК України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Як встановлено судом, предметом вищевказаних камеральних перевірок ДП «417 Управління начальника робіт» було питання своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість зі строком сплати зобов`язань яких (згідно податкових розрахунків штрафних санкцій) сплинув, при цьому фактична сплата була здійснена у строк понад 1095 днів.
Таким чином, суд вважає, що до такої перевірки мають бути застосовані положення статті 102 ПК України, як до перевірки проведеної з «інших питань».
Тобто, на цю камеральну перевірку з інших питань розповсюджуються положення абзацу другого пункту 76.3 статті 76 ПК України і таку перевірку контролюючий орган мав право проводити у строк не пізніше 1095 днів, що мають бути відраховані саме від граничного строку сплати грошових зобов`язань, а не строку фактичного виконання зобов`язання.
Як судом встановлено, вищезазначені камеральні перевірки відповідачем проведено з порушенням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, та як наслідок, вищевказані податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких камеральних перевірок, є такими, що винесені неправомірно.
Так, проведення відповідачем спірних перевірок поза межами строків, встановлених ПК України, тягне за собою визнання протиправним податкових повідомлень-рішень, що були прийняті за їх наслідками.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
В свою чергу, пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Оскільки, як уже вказано, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкових зобов`язань, визначених вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, суд дійшов до переконання, що застосовані позивачем штрафні санкції в загальному розмірі 14 742,17 грн. є узгодженими та являються податковим боргом позивача.
Як свідчить зміст вказаних актів та розрахунків штрафних санкцій, відповідачем порушено строки сплати визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання по адміністративних штрафах та інших санкціях більше як на 1095 днів.
Як встановлено судом, предметом вищевказаних камеральних перевірок ДП «417 Управління начальника робіт» було питання своєчасності сплати грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом з адміністративних штрафів та інших санкцій зі строком сплати зобов`язань яких (згідно податкових розрахунків штрафних санкцій) сплинув, при цьому фактична сплата була здійснена у строк понад 1095 днів.
Як судом встановлено, вищезазначені камеральні перевірки відповідачем проведено з порушенням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, та як наслідок, вищевказані податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких камеральних перевірок, є такими, що винесені неправомірно.
Крім того, посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведено камеральні перевірки своєчасності сплати грошових зобов`язань по податкових деклараціях з плати за землю, за результатами яких складено акти №9852/5501/7816704 від 03.07.2018 та №472/5504/7816704 від 09.10.2019, яким встановлено порушення відповідачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по земельному податку та орендній платі з юридичних осіб (а.с. 109, 114-115).
Як свідчить зміст вказаних актів та розрахунків штрафних санкцій, відповідачем порушено строки сплати узгоджених грошових зобов`язань по земельному податку та орендній платі з юридичних осіб більше як на 1095 днів.
Як встановлено судом, предметом вищевказаних камеральних перевірок ДП «417 Управління начальника робіт» було питання своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань по земельному податку та орендній платі з юридичних осіб зі строком сплати зобов`язань яких (згідно податкових розрахунків штрафних санкцій) сплинув, при цьому фактична сплата була здійснена у строк понад 1095 днів.
Як судом встановлено, вищезазначені камеральні перевірки відповідачем проведено з порушенням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, та як наслідок, вищевказані податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких камеральних перевірок, є такими, що винесені неправомірно.
Щодо нарахованої відповідачу пені суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Кодексу після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статі 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що на підставі положень статті 129 ПК України податковим органом нараховано пеню в загальному розмірі 499 713,50 грн., в тому числі нарахованої по податку на додану вартість за період з 29.09.2017 по 16.06.2020 в сумі 196 740,11 грн.; по орендній платі з юридичних осіб за період з 26.10.2017 по 12.03.2020 в сумі 27 670,77 грн.; по земельному податку за період з 18.10.2017 по 11.03.2020 в сумі 49 654,14 грн.; по адміністративних штрафах та інших санкціях за період з 09.11.2017 по 21.05.2020 в сумі 225 648,48 грн. Вказане підтверджується довідкою про борг за платежами від 08.09.2020 (а.с. 13) та інтегрованими картками платника податку відповідача (а.с. 119-140).
У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано першу податкову вимогу від 30.01.2002 за №1/1880 (а.с. 116) та другу податкову вимогу від 05.03.2002 за №2/2828 (а.с. 117), однак їх залишено без реагування, а податковий борг за ними на момент виникнення вищевказаних податкових зобов`язань відповідач повністю не сплатив, а тому вимога є дійсною.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд звертає увагу, що підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Частково податковий борг відповідача підтверджується довідкою про борг за платежам від 08.09.2020 (а.с. 13) та інтегрованими картками платника податку відповідача (а.с. 119-140).
Згідно із пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Пунктом 87.2. даної статті Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 статті 95 Податкового Кодексу передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно пункту 95.3 статті 95 вказаного Кодексу, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.4. статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
За таких обставин, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не сплачено та підлягає стягненню є податковий борг в загальному розмірі 913 719,67 грн., в тому числі 399 002,00 грн. податок на додану вартість згідно поданих декларацій; 262,00 грн. штрафні санкції з податку на додану вартість, визначені згідно уточнюючих розрахунків; 14 742,17 грн. штрафні санкції за порушення відповідачем вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме реєстрація податкових накладних в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації; 499 713,50 грн. нарахована пеня по податку на додану вартість, по орендній платі з юридичних осіб, по земельному податку, по адміністративних штрафах та інших санкціях.
В іншій частині позовних вимог стягнення податкового 89 793,02 грн. (штрафні санкції з податку на додану вартість, з адміністративних штрафів та інших санкцій, по земельному податку та орендній платі з юридичних осіб, які накладені згідно податкових повідомлень-рішень, які є такими, що винесені неправомірно, оскільки ними застосовано штрафи поза межами 1095 днів) необхідно відмовити.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відтак, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовної вимоги відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

Позивач Головне управління ДПС в Івано-Франківській області: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Відповідач Державна установа «417 Управління начальника робіт»: вул. Довженка 5А, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 7816704.

Суддя Шумей М.В.