Справа № 826/1556/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1556/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2021 року, м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 16.11.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення є про протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.11.2017 уповноваженою особою - начальником управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві І.В. Козловим прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, на підставі якого до ТОВ «Гренландія» згідно частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовані штрафні санкції за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 23.09.2013 по 01.01.2015 у розмірі 10 552,54 грн (10%), за період з 01.01.2015 по 17.03.2016 у розмірі 59 757,92 грн (20%), а також нараховано пеню у розмірі 45411,6 грн.

Позивач оскаржив вказане рішення у адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 29.12.2017 №32243/Є/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення від 16.11.2017 № - без змін.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про обґрунтованість проведеного відповідачем нарахування штрафних санкції та пені згідно рішення від 16.11.2017 №.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) регулюються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого частини сьомої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (стаття 10 Закону № 2464-VI).

Пунктом 2 статті 11 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Наведеною нормою у редакції, що діяла до 01.01.2015, передбачалося, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Як встановив суд першої інстанції та чого не заперечив позивач в апеляційній скарзі, ТОВ «Гренландія» несвоєчасно сплачувало єдиний внесок за серпень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, липень-жовтень, грудень 2015 року, січень-жовтень, грудень 2016 року, січень-березень, червень-серпень 2017 року.

Такий висновок суд першої інстанції зроблений на підставі ІКП ТОВ «Гренландія», що наявна в матеріалах справи, достовірність відомостей якої не заперечено позивачем у суді апеляційної інстанцій. Тому, керуючись частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) колегія суддів висновків суду щодо несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску не перевіряє.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відповідачем застосовано розмір штрафних санкцій у 10% за період з 23.09.2013 по 17.03.2016, хоч такий розмір штрафу можливий лишу у період до 01.01.2015.

Проте, доводи про визначення позивачу розміру штрафу за період з 01.01.2015 у розмірі меншому (10%), ніж встановлено у цей період законом (20%), не свідчить про протиправність такого часткового застосування штрафних санкцій. Факт визначення у формі оскаржуваного рішення окремої графи для штрафних санкцій за період з 01.01.2015 також сам по собі не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.

Щодо доводів про підписання оскаржуваного рішення неналежною особою, колегія суддів зазначає таке.

Згідно пункту 7 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція) рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Наказом начальника ГУ ДФС у м. Києві від 02.06.2017 №4397 «Про надання повноважень», уповноважено начальника управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Козлова І.В. на винесення рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Козлов І.В. має повноваження на підписання оскаржуваного рішення згідно наказу від 02.06.2017 №4397. Наведені обставини визнає також і позивач в апеляційній скарзі.

Водночас, на переконання позивача, вказівка у реквізитах «посада особи, яка прийняла рішення» оскаржуваного рішення абревіатури «У.о.» свідчить про його підписання неналежною особою.

Проте, наявність в окремих реквізитах оскаржуваного рішення певних слів чи абревіатур, які не впливають на його зміст, не скасовує повноваження визначених посадових осіб контролюючих органів на прийняття такого рішення та не свідчить про його протиправність.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких