Справа № 360/5060/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5060/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), відповідно до якого, з урахуванням уточнення від 15.02.2021, позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення від 15.01.2020 № 3 Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду навчання та роботи, а саме:

навчання в ПТУ № 119 МГППО «Старт» м. Москва Російської Федерації з 01 вересня 1977 року по 16 липня 1978 року;

роботи на шахті «Білореченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля, з 05 квітня 1989 року по 31 грудня 1998 року (з яких з 05.04 1989 по 30.09.1989 на посаді машиніста по пранню спецодягу, а з 01.10.1989 по 01.03 1999 на посаді підсобної робочої ділянки піонертабору «Дружба»);

роботи в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року.

2. Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період навчання та роботи, а саме:

навчання в ПТУ № 119 МПШО «Старт» м. Москва Російської Федерації з 01 вересня 1977 року по 16 липня 1978 року;

роботи на шахті «Білоріченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля, з 05 квітня 1989 року по 31 грудня 1998 року (з яких з 05 04 1989 по 30.09 1989 на посаді машиніста по пранню спецодягу, а з 01.10.1989 по 01.03 1999 на посаді підсобної робочої ділянки піонертабору «Дружба»);

роботи в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року.

3. Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 08 листопада 2019 року.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в спірний період навчання з 01 вересня 1977 року по 16 липня 1978 року, вона навчалася в Професійно-технічному училищі № 119 при Московському виробничому швейному об`єднанні «Старт» (ПТУ № 119 МПШО «Старт») у м. Москва Російської Федерації на швею, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Зазначений учбовий заклад знаходиться на території Російської Федерації у м. Москва за адресою: Російська Федерація, 105122, м. Москва, бул. Сирєнівий, буд. 2А, будова 1. Оригіналів документів, підтверджуючих навчання у зазначеному навчальному закладі, крім трудової книжки, не залишилося, так як вони були втрачені під час подій у 2014 році, коли позивач була вимушена покинути місце свого постійного проживання внаслідок Російської окупації частини Луганської області. Усі архівні данні про навчання в ПТУ № 119 МПШО «Старт» знаходяться у вказаному навчальному закладі за адресою: Російська Федерація, 105122, м Москва, бул. Сирєнівий, буд 2А будова 1. Про зазначені обставини позивач повідомляла працівників Пенсійного фонду при особистому зверненні під час подачі документів на пенсію.

Щодо періоду роботи з 05.04.1989 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 23.01.2002, позивач зазначає, що вона працювала на шахті «Білореченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля з 05 квітня 1989 року по 30 вересня 1989 року в якості машиніста по пранню спецодягу (наказ № 41-ок від 04 квітня 1989 року), а з 01 жовтня 1989 року (Наказ № 332-к від 12. 0.1989 року) по 01 березня 1999 року (Наказ № 26-ок від 05 квітня 1999 року) в якості підсобної робочої ділянки піонертабору «Дружба», що підтверджується наступними документами: трудовою книжкою серія НОМЕР_1 , де є запис номер 17, що з 05 квітня 1989 року позивача прийнято на роботу на посаду машиніста з прання спецодягу. Запис 18 засвідчує, що з 01 жовтня 1989 року позивача переведено на посаду підсобного робітника на тому ж підприємстві.

Попри склеювання сторінок 12-13 трудової книжки за невідомих обставин, наступним записом на сторінці 14 є порядковий запис 19 про начебто звільнення позивача з роботи із вказаного вище підприємства 23 січня 2002 року, який є недійсним, що підтверджується довідкою Шахти «Білореченська» № 14-30 від 28 жовтня 2019 року. Факт роботи саме до 1999 року також підтверджується посвідченою копією заяви позивача про звільнення від 01 березня 1999 року та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 16 квітня 2019 року, де вказано про перерахування Шахтою «Білореченська» соціального внеску саме по березень 1999 року включно.

На думку позивача, відповідач не врахував періоди роботи позивача на шахті «Білореченська», а самез 05 квітня 1989 року по 31 грудня 1998 року, що складає 9 років 8 місяців 25 днів; з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року, що складає - 2 роки 9 місяців 23 дні.

Відповідач позов не визнав, надав 13.01.2020 через канцелярію суду відзив на позовну заяву (а.с.129-135), відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

13 січня 2020 року на адресу Марківського об`єднаного управління Пенсійною фонду України Луганської області надійшла заява про призначення пенсії за віком від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058- IV (далі Закон №1058- IV).

До заяви були надані наступні документи: копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Лутугінським PB УМВС України в Луганській області 24.03.1998; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №360 від 15.04.2019; трудова книжка серії НОМЕР_3 від 21.07.1978; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.04.1982; копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_5 від 28.02.1983.

За матеріалами наданих документів загальний стаж роботи позивача становить 21 рік 01 місяць 19 днів, що не дає права на призначення пенсії відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1978 запис 19 здійсненний з порушенням пп.2.6, 2.10 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкції) без зазначення підстав їх внесення.

Правову оцінку на сторінках 12-13 трудової здійснити неможливо у зв`язку зі склеюванням сторінок.

У записі № 19 на стор. 14-15 про звільнення здійснено декілька виправлень: в даті 23.10.2002, яку виправлено другими чорнилами, крім того, в графі 4 на сторінці 15 номер наказу №6-ок та його дату від 23.01.2002 виправлено та виправлення не завірено печаткою підприємства.

Тому, період з 05.04.1989 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 23.01.2002 на Шахті «Белореченская» для призначення пенсії зарахувати немає підстав.

Період з 01.01.1999 по 31.03.1999 зараховано за даними з індивідуальних відомостей про застраховану особу.

В даний час підтвердити довідками про стаж на підставі первинних документів не має можливості, тому що підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Період навчання, який зазначений в трудовій книжці з 01.09.1977 по 16.07.1978 не зарахований до стажу, так як не надано документ або довідку, які містять відомості про період навчання. Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Тому, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду наданих документів, керуючись п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 25.11.2005 № 22-1 управління вирішило відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058- IV.

На підставі вищенаведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.02.2021 продовжено розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до довідки від 15.04.2019 № 928- (фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) (а.с.22-26).

08.11.2019 позивачем засобами поштового зв`язку скеровано на адресу відповідача заяву про призначення пенсії, яку отримано відповідачем 14.11.2019 (а.с.45-48).

Листом від 19.11.2019 відповідач повідомив позивача про необхідність особистого звернення до Новопсковського відділу обслуговування громадян та необхідність подати заяву встановленого зразка з усіма необхідними оригіналами та копіями документів (а.с.49).

21.12.2019 засобами поштового зв`язку позивачем скеровано на адресу відповідача, а також до ГУ ПФУ у Луганській області, Пенсійного фонду України заяву з вимогою прийняти її заяву про призначення пенсії від 08.11.2019 з доданими до неї документами та призначити пенсію за віком, а також надіслати письмове повідомлення з зазначенням дати, часу та адреси, коли можна привезти оригінали документів необхідних для призначення пенсії (а.с.50-58).

13.01.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Разом з заявою позивачем було надано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, трудову книжку, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб (а.с.144-151).

Листом від 15.01.2020 № 1122/11 ГУ ПФУ у Луганській області повідомило позивача про те, що 13.01.2020 вона звернулась до відповідача з особистою заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком. За попереднім розрахунком страховий стаж, який можливо зарахувати згідно норм чинного законодавства, склав 20 років 10 місяців 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. У встановлений законодавством термін відповідачем буде винесено рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с.59).

Листом від 15.01.2020 № 261/02/11-23 відповідач повідомив позивача щодо прийнятого 15.01.2020 рішення №3 про відмову в призначенні пенсії позивачу згідно з п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Доказів направлення позивачу вказаного листа, разом з оскаржуваним рішенням, суду не надано (а.с.138-140).

В обгрунтування оскаржуваного рішення №3 від 15.01.2020 про відмову в призначенні пенсії позивачу згідно з п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем зазначено, що з матеріалами наданих документів загальний стаж роботи позивача становить 21 рік 01 місяць 19 днів, що не дає права на призначення пенсії відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1978 запис 19 здійсненний з порушенням пп.2.6, 2.10 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкції) без зазначення підстав їх внесення.

Правову оцінку на сторінках 12-13 трудової здійснити неможливо у зв`язку зі склеюванням сторінок.

У записі № 19 на стор. 14-15 про звільнення здійснено декілька виправлень: в даті 23.01.2002, яку виправлено другими чорнилами, крім того, в графі 4 на сторінці 15 номер наказу №6-ок та його дату від 23.01.2002 виправлено та виправлення не завірено печаткою підприємства.

Тому, період з 05.04.1989 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 23.01.2002 на Шахті «Белореченская» відповідачем не зараховано.

Період з 01.01.1999 по 31.03.1999 зараховано за даними з індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Період навчання, який зазначений в трудовій книжці з 01.09.1977 по 16.07.1978 не зарахований до стажу, так як не надано документ або довідку, які містять відомості про період навчання (а.с.61-63).

Листом від 19.02.2020 № 980/02/11-23 відповідач вдруге повідомив позивача щодо прийнятого 15.01.2020 рішення №3 про відмову в призначенні пенсії позивачу згідно з п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.60-63,152-155).

Згідно з протоколом призначення пенсії страховий стаж позивача складає 21 рік 01 місяців 19 днів (а.с.155 на звороті,156).

Спірним питанням при розгляді справи є правомірність рішення Пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.04.1989 по 31.12.1998, з 01.04.1999 по 23.01.2002 та період навчання з 01.09.1977 по 16.07.1978.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жінки, які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 59 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років, з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз.1 п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

При розгляді даної справи спірним є питання щодо неврахування до страхового стажу позивача певних періодів навчання та роботи та, відповідно призначення пенсії позивачу.

Трудова книжка на і`мя ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.07.1978 містить запис б/н про навчання позивача до вступу на МПШО «Старт» в ПТУ № 119 з 01.09.1977 по 16.07.1978. Вказаний запис здійснено МПШО «Старт» на підставі атестату без зазначення його номеру та дати (а.с.27-31).

Щодо склеювання сторінок 12,13 трудової книжки позивача, суд зазначає, що хоча сторінки 12,13 дійсно склеєні, проте наступним записом на сторінці 14 є порядковий запис № 19, який йде за записом № 18 на сторінці 11 трудової книжки позивача, тобто хронологія записів не порушена.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п.4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Разом з тим, матеріали справи не містять запитів Пенсійного органу до ПТУ № 119 щодо навчання позивача в ПТУ № 119 з 01.09.1977 по 16.07.1978, чи запитів до відповідного архіву.

Якщо поданих позивачем разом із заявою при призначення пенсії документів було недостатньо, то відповідач мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку для з`ясування вказаних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі, запропонувати йому надати інформацію про щонайменше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Також, з трудової книжки позивача вбачається, що 05.04.1989 вона прийнята на Шахту «Білореченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля машиністом по пранню спецодягу; 01.10.1989 переведена підсобною робочою; 23.01.2002 позивач звільнена на підставі наказу від 23.01.2020 №16 в міжнародну гуманітарну організацію «Руки допомоги» за переводом відповідно до п.5 ст.36 КЗоТ України. Вказаний запис має допис, заврений печаткою та підписом посадової особи, що позивач звільнена за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗоТ України. Окрім того, запис № 19 трудової книжки позивача містить виправлення щодо номеру та дати наказу, на підставі якого її звільнено та суперечності щодо правових підстав звільнення, а саме з трудової книжки позивача є незрозумілим відповідно до якої статті її звільнено, згідно із статтею 36 КЗоТ України чи згідно із статтею 38 КЗоТ України.

Записів щодо роботи позивача з 01.10.1989 по 01.03 1999 на посаді підсобної робочої саме ділянки піонертабору «Дружба» та з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» трудова книжка позивача не містить.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на довідку № 14-30 від 28.10.2019, відповідно до якої зазначено, що « ОСОБА_1 працювала на шахті «Білореченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля з 05 квітня 1989 року по 30 вересня 1989 року в якості машиніста по пранню спецодягу (наказ № 41-ок від 04 квіті-я 1989 року), а з 01 жовтня 1989 року (наказ № 332-к від 12.10.1989 року) по 01 березня 1999 року (наказ № 26-ок від 05 квітня 1999 року) в якості підсобної робочої ділянки піонертабору «Дружба». В трудовій книжці НОМЕР_1 виданій 21.07.1978 запис під номером 19 вважати недійсним. Вірно вважати запис під номером 19 в наступній редакції: «Звільненна 01 березня 1999 року до Міжнародної гуманітарної організації «Руки допомоги» по переведенню п 5 ст. 36 КЗпТ України, Наказ № 26-0к від 05 квітня 1999 року».

Вищевказана довідка інформації щодо роботи позивача з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» не містить.

Як вбачається з позовної заяви позивач взагалі не згодна з певними періодами роботи, зазначеними в її трудовій книжці, зокрема зазначає, що в період з 01.10.1989 по 01.03 1999 вона працювала на посаді підсобної робочої саме ділянки піонертабору «Дружба» та з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги». При цьому, трудова книжка позивача містить запис, що вона у період з 05.04.1989 по 23.01.2002 працювала на Шахті «Білореченська» ВО «Ворошиловградуголь» на посаді машиніста по пранню спецодягу та підсобної робочої (а.с.29).

Суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд не бере до уваги посилання позивача на інформацію, викладену в довідці № 14-30 від 28.10.2019, оскільки виправлення повинні вноситись безпосередньо до трудової книжки. В свою чергу, довідка не може бути підставою для зміни неправильного запису трудової книжки на правильний чи встановлювати факт роботи позивача на певному підприємстві всупереч трудовій книжці. Окрім того, вказана довідка не уточнює, не доповнює, а взагалі змінює зміст запису №19 трудової книжки позивача, що є неприпустимим.

Суд звертає увагу позивача, що повноваження щодо допиту свідків та встановлення факту роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії, на тому чи іншому підприємстві належить виключно до органів Пенсійного фонду України. До того ж, з огляду на принципи та завдання адміністративного судочинства, до повноважень адміністративного суду не належить встановлення юридичних фактів, у зв`язку з чим суд не може підміняти собою орган державної влади, навіть за умови встановлення його протиправних дій чи бездіяльності.

Щодо посилання позивача на форму ОК-5, суд зазначає, що дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 відносно ОСОБА_1 вбачається, що остання з січня по березень 1999 року дійсно працювала в ПАТ «Шахта Білоріченська». Вказаний період не є спірним та зараховується відповідачем (а.с.32-25).

Відповідно до абз.1 п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Позивачем з метою підтвердження достовірності її роботи на Шахті «Білореченська» за період з 05 квітня 1989 року по 01 березня 1999 року, надано до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, вказані пояснення до уваги судом не беруться, оскільки не є належними та допустимими доказами в розумінні КАС України (а.с.99-118).

Окрім того, суд розглядає адміністративну справу в межах предмету позову.

Предметом позову є правомірність рішення відповідача від 15.01.2020 № 3 щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачу, у зв`язку з неможливістю зарахувати до її страхового стажу періоду роботу з 05.04.1989 по 23.01.2002 саме на Шахті Білоріченська, а також у зв`язку з неможливістю зарахування періоду навчання з 01.09.1977 по 16.07.1978.

Питання щодо роботи позивача на шахті Білоріченська у період інший, ніж зазначено в трудовій книжці ОСОБА_1 , взагалі не було предметом розгляду Марківського ОУПФУ Луганської області при призначенні пенсії. Отже, відповідачем в оскаржуваному рішенні не надавалсь оцінка з цього приводу. Відтак, вимоги позивача щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1999 по 23.01.2002 саме в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» суд вважає передчасними.

Позивачем не надано доказів, що вона зверталася до пенсійного органу з заявою, в якій просила встановити факт її роботи за спірні періоди на відповідних підприємствах шляхом допиту свідків, які знають позивача та працювали разом з нею.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням того, що матеріали справи не містять запитів Пенсійного органу до ПТУ № 119 щодо навчання позивача в ПТУ № 119 з 01.09.1977 по 16.07.1978, чи запитів до відповідного архіву, а відповідач мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, суд дійшов до висновку про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення.

З огляду на наведене позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу період навчання в ПТУ № 119 МПШО «Старт» м. Москва Російської Федерації з 01 вересня 1977 року по 16 липня 1978 року; а також роботи на шахті «Білоріченська» Ворошиловградського виробничого об`єднання по видобутку вугілля з 05 квітня 1989 року по 31 грудня 1998 року (з яких з 05 04 1989 по 30.09 1989 на посаді машиніста по пранню спецодягу, а з 01.10.1989 по 01.03 1999 на посаді підсобної робочої ділянки піонертабору «Дружба») та в Міжнародній гуманітарній організації «Руки допомоги» з 01 квітня 1999 року по 23 січня 2002 року і призначити позивачу пенсію за віком, задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У спірних правовідносинах належним, достатнім та необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.01.2020 № 3; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.01.2020 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правових висновків суду.

При цьому, суд звертає увагу позивача щодо необхідності повторного розгляду заяви саме від 13.01.2020, оскільки саме на піставі вказаної заяви відповідачем прийнято оскаржуване рішення, а не на підставі заяви від 08.11.2019, як зазначено у позовній заяві.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 29.12.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, обравши інший спосіб захисту прав позивача, однак судом встановлено, що даний спір виник саме через протиправне рішення відповідача, тому витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн підлягають стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 15.01.2020 № 3 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2020 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правових висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя К.Є. Петросян