Справа № 263/1873/21
Суддя: Киян Д. В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/1873/21
Провадження № 2-а/263/72/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області

в складі: головуючого судді Кияна Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябова С.М.,

представника позивача Ставицького О.В.,

відповідача Тавдгірідзе Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання іноземця з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулося до суду з вказаним позовом в якому просить примусово видворити відповідача, який є громадянином Грузії, за межі України, оскільки останній незаконно перебуває на території України та ухиляється в добровільному порядку від виїзду з України та не виконав рішення Маріупольського МРВ МКАП ГУ ДМС в Донецькій області № 63 від 29.11.2019 року про примусове повернення до країни походження в строк до 28.12.2019 року. Крім того позивач просить з метою забезпечення видворення відповідача за межі території України затримати останнього на 6 місяців з поміщенням ОСОБА_1 до пункту тимчасового перебування іноземців.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.02.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених в позовній заяві та пояснив, що відповідач на законних підставах прибув на територію України, але своєчасно не залишив територію України і після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, який встановлений законодавством України, в порушення вимог ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» перебував на території України та вказаний факт був виявлений працівниками відповідних органів. За порушення правил перебування на території України 29.11.2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, відносно відповідача 29.11.2019 року Маріупольським МРВ МКАП ГУ ДМС в Донецькій області було прийнято рішення № 63 про примусове повернення до країни походження. Вказаним рішенням відповідача було зобов`язано в строк до 28.12.2019 року покинути територію України, рішення було вручено особисто відповідачу, але останній зазначене рішення не виконав та залишився незаконно перебувати на території України. Зазначив, що відносно відповідача відсутні відомості щодо заборони примусового видворення його з України. Враховуючи наведене, представник позивача просить задовольнити позов та примусово видворити відповідача з України та з метою забезпечення вказаного видворення, оскільки відповідач ухилився від виконання рішення добровільно залишити територію України, просив затримати ОСОБА_1 на 6 місяців.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, не оспорював фактичних обставин справи, пояснив, що він не виконав рішення про примусове повернення до країни походження через відсутність коштів, до консульської установи Грузії з питання оформлення паспорта або сертифікату про повернення до Грузії не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в України встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст.25 ЗУ № 3773-VI, іноземці, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну. Рішення про добровільне повернення іноземців приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 вказаного Закону.

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону №3773-VI примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що відповідач є громадянином Грузії та прибув в Україну 20.06.2008р. через КПП «Виноградівка» автомобілем. До цього перебував на території України в період часу з 17.03.2008р. по 14.06.2008р. та проживав у своєї знайомої громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна кількість днів терміну перебування ОСОБА_1 на території України перевищує дозволений 90 денний термін, з 21.06.2008 до теперішнього часу громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території Україні без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території.

Термін дії закордонного паспорта ОСОБА_1 закінчився 03.12.2014.

Відповідно до довідки про звільнення серії ДОН № 00615 ОСОБА_1 відбував покарання за скоєння злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі з 25.08.2016 р. по 12.10.2017р., був звільнений на підставі Закону України «Про амністію» від 22.12.2016р.

Відповідно до повідомлення Головного управління державної міграційної служби в Харківській області від 12.02.2021 р. Громадянин Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до управління з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

За порушення правил перебування в України відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 29.11.2019 р. Маріупольським МРВ МКАП ГУ ДМС в Донецькій області винесена постанова про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн., штраф не сплачено, постанову передано до Державної виконавчої служби для примусового виконання.

29.11.2019 р. Маріупольським МРВ МКАП ГУ ДМС в Донецькій області прийнято рішення № 63 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано його самостійно покинути територію України у термін до 28.12.2019р.

Вищевказане рішення відповідачем в судовому порядку не оскаржувалось та станом на день розгляду справи у суді залишається не виконаним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання вищевказаного рішення.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач порушив правила перебування на території України, через що притягувався до адміністративної відповідальності, не виконав рішення про примусове повернення з України, не має в Україні місця роботи і законних джерел доходів, заборони примусово видворити його з України відсутні, суд вважає, що позовні вимоги про примусове видворення відповідача за межі території України є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, ч. 1 ст. 289 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

Зважаючи, що судом приймається рішення про видворення відповідача і в судовому засіданні здобуто докази того, що на даний час існують об`єктивні ризики того, що вказана особа може ухилятися від виконання цього рішення про його примусове видворення, тому суд вважає, що позовні вимоги про затримання відповідача на строк до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства також підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 288-289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання іноземця з метою забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Видворити за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк - до 6 місяців.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Повний текст рішення виготовлений 16.02.2021 року.

Рішення може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В.Киян