Справа № 200/243/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року справа №200/243/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Геращенко І.В.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач:

відповідач: Ліман С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/243/20-а (головуючий І інстанції Ушенка С.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» до Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № 799/548/2НД/АВ/ СП-ФС від 17.12.2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що правомірно не допустив посадових осіб відповідача до проведення інспекційного відвідування, оскільки не була встановлена та оприлюднена уніфікована форма акту такої перевірки з переліком питань, що підлягають встановленню. Позивач також вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є неправомірною, оскільки на час її винесення була відсутня затверджена форма такої постанови, а відповідачем використана застаріла, скасована та недіюча форма постанови про накладення штрафу. Судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що територіально відповідач знаходиться на одній території з позивачем, а тому відповідач має повний доступ до приміщень підприємства і їх посилання на неможливість доступу є неправдивим. Факт того, що відповідач робив спробу виходу на об`єкт перевірки ніде не зафіксований. Суд не звернув увагу, що такої підстави проведення перевірки, як Лист зі статистики Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 від 05.04.2007 року (у редакції, що була чинною на дату виникнення спірних правовідносин між сторонами) не містить. Окрім того, в порушення вимог постанови КМУ №509 від 17.07.2013р. відповідач не повідомляв про дату та час розгляду справи про накладення штрафу, тим самим позбавив можливості довести свої доводи під час розгляду справи про накладення штрафу. Відповідач також зазначив, що відповідно до п.13 Порядку №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (Постанова КМУ №823 від 21.08.2019 року) визначено два випадки, за наявності яких об`єкт відвідування має право не допустити посадових осіб Держпраці до проведення контролю, а саме: відсутності службового посвідчення та не оприлюднення на офіційному веб-сайті Держпраці рішення Мінсоцполітики про затвердження форми акта інспекційного відвідування.

Позивач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, пояснення на відзив, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою, , місце реєстрації: 87535, Донецька область, м.Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1.

На підставі листа Головного управління статистики у Донецькій області від 01.10.2019р.№01-03/3211-19 щодо підприємств, які мають заборгованість із виплати заробітної плати на 1 вересня 2019 року, відповідачем прийнято наказ від 06.11.2019 р. № 1652 «Про проведення інспекційного відвідування Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», яким відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року №1986-IV, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та статті 259 Кодексу Законів про працю України відділу контролю південного напрямку управління з питань праці доручено провести інспекційне відвідування Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» з питань дотримання законодавства про оплату праці, додержання строків виплати заробітної плати, нарахування компенсації втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати, мінімальних гарантій в оплаті праці з 11 листопада 2019 року тривалістю десять робочих днів (а.с. 12-13).

Відповідно до зазначеного наказу Головним управлінням Держпраці у Донецькій області видано направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» від 06.11.2019р. №1038/04.1/15-08 з питань дотримання законодавства про оплату праці, додержання строків виплати заробітної плати, нарахування компенсації втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати, мінімальних гарантій в оплаті праці, дата початку 11 листопада 2019 року, тривалістю десять робочих днів (а.с. 14-15).

06.11.2019р. відповідачем складено повідомлення про проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (а.с. 16).

Позивач, не погоджуючись з наказом відповідача від 06.11.2019р. № 1652 «Про проведення інспекційного відвідування Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» ()», подав до Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання його протиправним та скасування.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 200/13623/19-а, яке набрало законної сили 14 травня 2020 року, у задоволенні позову - відмовлено.

19.11.2019р. Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДЦ799/548/НД/АВ та вимогу про надання документів № ДЦ799/548/ПД, які направлено за місцем здійснення господарської діяльності позивача рекомендованим листом з описом вкладених документів, що отримані представником позивача 20.11.2019р. (а.с. 186-187).

У зв`язку із ненаданням позивачем інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДЦ799/548/2НД/АВ від 22.11.2019р..

Позивачем 25.11.2019р. за №913-315 на адресу відповідача подана скарга на вимогу про надання документів № ДЦ 799/548/ПД від 19.11.2019р..

Листом від 09.12.2019р. вих. № 04.1-11-7/9284/19 відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення про дату отримання документів, а саме: акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДЦ799/548/2НД/АВ від 22.11.2019р., дата одержання 06.122019р., яке, відповідно до наявної в матеріалах справи копії повідомлення про отримання поштового відправлення, отримано представником позивача 11.12.2019 р.(а.с. 188-189).

Відповідач листом від 17.12.2019 р. № 04.1-11-8/9632/19 повідомив позивача про те, що скарга на Вимогу про надання документів №ДЦ 799/548/ПД від 19.11.2019р. подана з порушенням термінів та розгляду не підлягає (а.с. 181-184).

17.12.2019 р. відповідачем відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України прийнято постанову № 799/548/2НД/АВ/СП-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» у розмірі 12519,00грн. (а.с.9-11).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним у цій справі є постанова від 17.12.2019р. № 799/548/2НД/АВ/СП-ФС про накладення штрафу.

Абзацом 6 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 Положення № 96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 823 (далі по тексту Порядок №823) згідно п.1 якого цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці N 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

За приписами пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №200/13623/19-а, яке набрало законної сили 14 травня 2020 року, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 06.11.2019р. № 1652 «Про проведення інспекційного відвідування Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» - відмовлено.

Наведеним судовим рішенням встановлено, що відповідач при прийнятті спірного наказу мав всі підстави для проведення інспекційного відвідування та діяв у спосіб, визначений діючим законодавством.

Також встановлено, що отримання відповідачем листа Головного управління статистики у Донецькій області від 01.10.2019 року № 01-03/3211-19 щодо підприємств, які мають заборгованість із виплати заробітної плати на 1 вересня 2019 року, слід вважати достатньою підставою в розумінні пп. 6 п. 5 Порядку № 823 для призначення останнім інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю.

За приписами частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги з приводу правомірності призначення перевірки, колегією суддів не прийнято до уваги.

Згідно пункту 4 Порядку №823 форми акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування), в якому визначається перелік питань, що підлягають інспектуванню, довідки про стан додержання законодавства про працю, припису, вимоги інспектора праці затверджуються Мінсоцполітики.

Форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги інспектора праці, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2017р. за №1500/31368 (чинний у спірний період), затверджено, зокрема, форми акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю; акта про відмову від підпису; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; припису про усунення виявлених порушень; рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, акти про неможливість проведення інспекційного відвідування №ДЦ799/548/НД/АВ від 19.11.2019р. та № ДЦ799/548/2НД/АВ від 22.11.2019р. відповідають формі і змісту, установленим наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338.

У відповідності до вимог частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності «№ 877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо: державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не внесла запис про здійснення заходу державного нагляду (контролю) до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу в суб`єкта господарювання); тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону; орган державного нагляду (контролю) здійснює повторний позаплановий захід державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю); органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику;

Пунктом 14 Порядку №823 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено рішення Мінсоцполітики про затвердження форми акта інспекційного відвідування.

Як встановлено вище, наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338, було затверджено форми актів що стосуються інспекційного відвідування, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 12 грудня 2017 року за № 1500/31368 та оприлюднений на офіційному веб-сайті Держпраці.

Наведений наказ №1338 не скасований та є чинним.

Постановою Шостого Апеляційного Адміністративного Суду від 14.05.2019 р. у справа N826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017р. року N 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про наявність у позивача правових підстав для недопуску посадових осіб відповідача до проведення інспекційного відвідування, колегією суддів не прийнято до уваги.

У пункті 16 Порядку №823 визначено, що у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, визначених пунктом 10 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

У разі відсутності/ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення та/або надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється (п. 18 Порядку).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем 19.11.2019р. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДЦ799/548/НД/АВ та вимогу про надання документів № ДЦ799/548/ПД, які направлено за місцем здійснення господарської діяльності позивача рекомендованим листом з описом вкладених документів, що отримані представником позивача 20.11.2019р. (а.с. 186-187).

У зв`язку із ненаданням позивачем інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування за № ДЦ799/548/2НД/АВ від 22.11.2019р.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наданими відповідачем доказами підтверджується факт вчинення позивачем дій, передбачених абз. 6 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року N 509 (далі - Порядок N 509).

Згідно пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування.

За приписами пункту 3 Порядку N 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на виконання наведених норм відповідачем 10.12.2019р. на адресу позивача направлено Повідомлення про дату отримання документів (лист відповідача від 09.12.2019р. вих. № 04.1-11-7/9284/19), яке, як вже зазначалось судом, було отримано уповноваженою особою позивача 11.12.2019р..

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог пунктів 3 - 6 Порядку N 509 щодо строку для накладення штрафу та порядку розгляду справи, а саме не повідомлення його про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду, колегія суддів вважає помилковим, оскільки положення наведених норм було виключено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. N 823.

Пунктом 4 Порядку N 509 встановлено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

У відповідності до вимог частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку N 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа складає постанову про накладення штрафу.

Наведений Порядок не містить в собі затвердженої форми постанови про накладення штрафу. За таких обставин, посилання позивача на ті обставини, що оскаржувана постанова про накладення штрафу від 17.12.2019 року є неправомірною, оскільки на час її винесення була відсутня затверджена форма такої постанови, а відповідачем використана застаріла, скасована та недіюча форма постанови про накладення штрафу, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийнятої ним постанови з урахуванням всіх встановлених судом фактичних обставин та вимог законодавства, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/243/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі №200/243/20-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 16 лютого 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 16 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 16 лютого 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко