Справа № 415/773/21
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/773/21
Провадження № 2-а/415/67/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Васильєвої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартовіцького Захара Володимировича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартовіцького Захара Володимировича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 14 січня 2021 року ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі марки ВАЗ модель 2108 чорного кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у місті Лисичанську на перехресті вулиці Грушевського та вулиці Менделєєва.

Перед здійсненням повороту праворуч Позивач відповідно до вимог п. 9 2 (Б) ПДР України завчасно подав сигнал світлового покажчика повороту праворуч на власному транспортному засобі.

Однак, на вимогу лейтенанта поліції, інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцького Захара Володимировича транспортний засіб Позивача було зупинено за нібито не увімкнення Позивачем сигналу світлового покажчика повороту праворуч перед здійсненням Позивачем повороту праворуч.

На вимогу інспектора Позивачем через мобільний додаток «Дія» були пред`явлені документи, що посвідчують особу Позивача, посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування транспортного засобу.

Інспектор повідомив, що Позивачем було порушено п. 9.2 (Б) ЦДР України за, що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення на 15.01.2021 року, тому інспектор Позивачу було надано повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції. Копія зазначеного повідомлення додається до даного позову у якості додатку.

15 січня 2021 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором разом із Позивачем та його захисником було здійснено перегляд відеозаписів зафіксованих інспектором 14 січня 2021 року, однак на вказаних відеозаписах докази вчинення Позивачем порушення вимог п. 9.2 (Б) ПДР України були відсутні.

Однак, інспектор, не зважаючи на заперечення з боку Позивача щодо відсутності доказів вчинення ним правопорушення за порушення вимог п. 9.2 (Б) ПДР України склав Постанову, у якій протиправно вказав, що окрім, порушення Позивачем вимог п. 9.2 (Б) ПДР України, Позивач порушив п. 2.4 ПДР України.

Проте Позивач не порушував п. 2.4. ПДР України та надавав на вимогу інспектора документи, у тому числі документ, що посвідчує особу Позивача, водійське посвідчення Позивача, а також поліс страхування транспортного засобу Позивача через мобільний додаток «Дія», тому притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як за ч. 2 ст. 122 так і за ч. 1 ст. 126 КУпАП України є незаконним та не обґрунтованим.

15 січня 2021 року лейтенантом поліції, інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Мартовіцьким Захаром Володимировичем відносно Позивача незаконно та протиправно було складено постанову серія ДП18 № 816975, якою Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення п. 9.2 (Б) та п. 2.4 ПДР України.

Позивач п. 9.2 (Б) ПДР України не порушував так як 14 січня 2021 року перед початком повороту праворуч не перехресті вулиці Грушевського та вулиці Менделєєва у місті Лисичанську Позивач вмикав сигнал світлового покажчика повороту праворуч на власному транспортному засобі, докази не вмикання Позивачем зазначеного сигналу праворуч у інспектора відсутні, а також Позивач не порушував п. 2.4 ПДР України, бо надавав інспектору на його вимогу документи, передбачені п. 2.1 ПДР України.

В якості доказів вчинення Позивачем правопорушень, зазначених у Постанові, до оскаржуваної Постанови Відповідачем додаються відеозаписи з камери № DSJX300025_DD0025, № DSJX300023_BB0023, а також відеозаписи відеореєстратора.

Проте ані відеозаписи із зазначених камер, ані відеозапис відеореєстратора не містять фактів вчинення Позивачем порушень вимог п. 9.2 (Б) та п. 2.4 ПДР України, за які передбачена адміністративна відповідальність.

Подія порушення Позивачем вимог п. 9.2 (Б) та п. 2.4 ПДР України, так само як і вина Позивача у вчиненні ним адміністративних правопорушень, за які ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, інспектором не доведені, тому цим підтверджується невинуватість Позивача у вчиненні вказаних у оскаржуваній Постанові правопорушень.

Порушення Позивачем вимог п. 9.2 (Б) ПДР України є сумнівними оскільки відеозаписи камер № DSJX300025_DD0025, № DSJX300023_BB0023, а також відеозаписи відеорегістратора не містять зафіксованої події не увімкнення Позивачем повороту праворуч під час руху Позивача на власному транспортному засобі на перехресті вулиці Грушевського та Менделєєва.

Вина Позивача за порушення вимог п. 2.4 ПДР України не те щоб є сумнівною, така вина взагалі відсутня, оскільки Позивачем всі документи передбачені п. 2.1 ПДР України надавались на вимогу інспектора.

На підставі викладеного, позивач просив суд:

1. Визнати обставини отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови серії ДНІ 8 № 816975 від 15 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності лише 27 січня 2021 року поважними причинами пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 № 816975 від 15 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження по справі.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 № 816975 від 15 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

3. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. № 3, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт номер НОМЕР_3 , виданий 19.11.2018 року, орган, що видав паспорт4430) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. № 3, ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт номер НОМЕР_3 , виданий 19Л 1.2018 року, орган, що видав паспорт4430) сплачений судовий збір у розмірі 454 грн.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 вважає постанову серії ДП18 № 816975 від 15 січня 2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, протиправною, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідачем був наданий відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 14.01.2021.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

09.02.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/773/21 було відкрито провадження у цій адміністративній справі.

15.02.2021 року відповідачем було надано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та долучено відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали письмове клопотання, в якому просили справу розглянути за їх відсутності.

Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №816975 від 15.01.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.01.2021 року о 06 годині 49 хвилин у м. Лисичанську по вул. Сковороди перехрестя з вул. Грушевського та перехрестя вулиць Грушевського та вул. Менделєєва, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме: праворуч, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України та не пред`явив для перевірки документи, передбачені п. 2.1. ПДР України, чим порушив п. 2.4 ПДР України.

Прийняте по справі рішення застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (чотириста двадцять п`ять гривень).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №816975 від 15.01.2021 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ДП18 №816975 від 15.01.2021 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративних правопорушень, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №816975 від 15.01.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.01.2021 року о 06 годині 49 хвилин у м. Лисичанську по вул. Сковороди перехрестя з вул. Грушевського та перехрестя вулиць Грушевського та вул. Менделєєва, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме: праворуч, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України та не пред`явив для перевірки документи, передбачені п. 2.1. ПДР України, чим порушив п. 2.4 ПДР України.

З п. 8 постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї надано відео з реєстратора та бодікамери DSJX300025_BB0025, DSJX300023_BB0023.

Відповідачем суду були надані відеозаписи з від 14.01.2021 року та від 15.01.2021 року - DSJX300025_BB0025, НОМЕР_4 та відео з реєстратора, що зазначені в постанові.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п.п. 9.2 б ПДР України та 2.4 ПДР України, відповідачем надані відеозапис DSJX300025_BB0025, DSJX300023_BB0023 та відео з реєстратора.

З дослідженого судом відеозапису з відеореєстратора встановлено, що дійсно 14.01.2021 року о 06 годині 49 хвилин у м. Лисичанську по вул. Сковороди перехрестя з вул. Грушевського та перехрестя вулиць Грушевського та вул. Менделєєва, водій, керуючи транспортним засобом, який не можливо ідентифікувати на відео, як не вбачається і номерний знак транспортного засобу, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме: праворуч, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України.

Отже, з дослідженого судом відео з відеореєстратора неможливо встановити факт того, що саме позивач керував транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , про що зазначено в постанові ДП18 №816975 від 15.01.2021 року.

Також, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що саме транспортний засіб ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , рухався у м. Лисичанську по вул. Сковороди перехрестя з вул. Грушевського та перехрестя вулиць Грушевського та вул. Менделєєва.

Отже, судом встановлено, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, позивачем, що рухався на транспортному засобі ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 у м. Лисичанську по вул. Сковороди перехрестя з вул. Грушевського та перехрестя вулиць Грушевського та вул. Менделєєва. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності та відео з відеореєстратора, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень ПДР України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КАС України.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII.

А саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно з законодавством України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису № DSJX300025_BB0025, позивач ОСОБА_1 не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що він пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб та документ, що посвідчує особу водія, адже, з дослідженого судом відео № DSJX300025_BB0025 вбачається, що паспорт громадянина України позивач ОСОБА_1 пред`явив відповідачу до складання постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водночас, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб позивачем ОСОБА_1 було пред`явлено після складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Безпосередньо на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ позивачем пред`явлені не були.

Відео № DSJX300025_BB0025 та № DSJX300023_BB0023 також спростовуються доводи позивача щодо порушення його прав, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений нормами КУпАП.

Таким чином, в результаті здійсненого аналізу обставин справи, суд відхиляє доводи позивача про відсутність законних підстав у відповідача для зупинки його автомобіля та відповідно висування вимоги щодо пред`явлення документів.

Отже, судом встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року складена з огляду на відсутність у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Суд констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме: факту не здійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що в його діях наявне адміністративне правопорушення, на підставі якого у відповідача виникло право перевірити у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Враховуючи те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд доходить висновку щодо правомірності винесеної відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому, інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши поданий відповідачем відеозапис події, суд доходить висновку, що факт порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: не пред`явлення на вимогу поліцейського документів для перевірки є встановленим відеозаписом, а тому оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартовіцького Захара Володимировича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог до Управління патрульної поліції в Луганській області .

Оскільки Управління патрульної поліції в Луганські області є у цій справі неналежним відповідачем, якого не стосуються позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганські області ДПП про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 1 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Стаття 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу матеріли справи містять: договір від 28.01.2021 про надання правової допомоги; додатковий договір від 01.02.2021 р. до договору надання правової допомоги від 28.01.2021 р.; акт виконаних робіт (надання послуг) від 01.02.2021 р.; ордер серія ВВ № 1009379; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанцію №ВАSS_5 від 01.02.2021 про оплату витрат на правничу допомогу.

Згідно з п. 4. Розрахунку судових витрат вартість послуг становить 1000 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову його значення для позивача та обсягу наданих робіт.

З врахуванням вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 500 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Понесення позивачем судових витрат на сплату судового збору підтверджується квитанцією про сплату №1118 від 02.02.2021 року про сплату судового збору в сумі 454,00 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 227,50 грн.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мартовіцького Захара Володимировича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року (виготовлену не друкарським засобом) в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ДП18 № 816975 від 15.01.2021 року (виготовлену не друкарським засобом) в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. № 3, ід.код.40108646) суму сплаченого судового збору у розмірі 227 (двісті двадцять сім) гривень 50 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. № 3, ід.код.40108646) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: поліцейський взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Мартовіцький Захар Володимирович, місце роботи за адресою: буд. 8, вул. Штейгерська, м. Лисичанськ, 93100, Луганська область, Україна, код ЄДРПОУ не відомий.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження за адресою: буд. 8, вул. Штейгерська, м. Лисичанськ, 93100, .

Повний текст судового рішення складено 16.02.2021.

Суддя Ю. О. Калмикова