Справа № 340/2158/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 340/2158/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 р. (суддя Хилько Л.І.) в справі № 340/2158/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування рішення № від 30.07.2019 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 6 725,63 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення № від 30.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що за результатами камеральної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 р. № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3 981,57 грн. та пені в сумі 2 744,06 грн., а також сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) 07.11.2018 р. № Ф094451-53, за якою у позивача виник борг станом на 31.10.2018 р. в сумі 14 993,48 грн. 28.12.2018 р. зараховано надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 14 993,48 грн., тобто позивачем добровільно сплачено борг. Судом не надана правова оцінка та не встановлено, чи звертався позивач до державного реєстратора з питання припинення підприємницької діяльності.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.11.2006 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Також позивач є адвокатом та провадить свою діяльність на підставі свідоцтва за №265/Н, виданого 26.03.2007 р. Кіровоградською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, з 01.01.2012 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку другої групи з основним видом господарської діяльності 69.10: діяльність у сфері права.

З 19.07.2012 позивача взято на облік як самозайняту особу.

Позивач як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску нараховував та сплачував у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску (за 2017 рік - 704 грн. щомісячно; за 2018 рік - 819,06 грн. щомісячно).

Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу №Ф-96451-53 від 07.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено позивача, що станом на 31.10.2018 за даними інформаційної системи органу доходів і зборів його заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 14993,48 грн. недоїмки.

Вказану вимогу позивачем оскаржено в судовому порядку (справа №340/942/19).

В подальшому відповідачем винесено рішення за № від 30.07.2019 р., яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 3981,57 грн. та нараховано пеню у розмірі 2744,06 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі №340/942/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-96451-53.

В ході розгляду зазначеної справи судом встановлено, що позивач як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску, передбачений п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, нарахував та сплатив у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік, сплачуючи 704 грн. щомісяця, за І - ІІІ квартали 2018 р., сплачуючи 819,06 грн. щомісяця. Оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі єдиний внесок.

Враховуючи, що позивач не зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок у подвійному розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не повинен нараховувати йому штрафні санкції та пеню на суму недоїмки, тому визнав протиправним та скасував оскаржене рішення № від 30.07.2019.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 01.11.2006 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець

Позивач здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва за №265/Н, виданого 26.03.2007 р. Кіровоградською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

З 01.01.2012 р. позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку другої групи з основним видом господарської діяльності 69.10: діяльність у сфері права.

З 19.07.2012 р. позивача взято на облік як самозайняту особу.

Позивач як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску нараховував та сплачував у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску (за 2017 рік - 704 грн. щомісячно; за 2018 рік - 819,06 грн. щомісячно).

ГУ ДФС у Кіровоградській області сформовано вимогу №Ф-96451-53 від 07.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено позивача, що станом на 31.10.2018 р. за даними інформаційної системи органу доходів і зборів його заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 14 993,48 грн. недоїмки.

ГУ ДПС 30.07.2019 р. прийнято рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 3 981,57 грн. та нарахування пені у розмірі 2 744,06 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 р. у справі №340/942/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 р., скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 р. №Ф-96451-53.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Пунктом 65.2 статті 65 Податкового кодексу України визначено, що облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Факт наявності у особи статусу фізичної особи-підприємця виключає можливість її взяття на облік в контролюючому органі як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Приписами пунктів 178.1, 178.2 статті 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею зі статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

За положеннями ч. 4 п. 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за № 1562/20300, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України № 2464-VI від 08.07.2010 р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Таким чином, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом №2464-VI не передбачений.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 5 Закону №2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону №2464-VI розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини 3 статті 117 Конституції України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 (п. 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку №1162.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 розділу ІІІ Порядку № 1162.

Аналіз положень Порядку № 1162 свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності Порядок №1162 не передбачає.

Оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно з Законом № 755-IV, до нього не можуть застосовуватись положення частини 3 статті 5 Закону № 2464-VI.

Відповідно до приписів статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України одним з принципів податкового законодавства України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини (справа "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", рішення від 23 липня 2002 року, п. 110). Зокрема Суд зазначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

Зазначені висновки відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному в рішенні від 02.09.2019 р. в зразковій справі № 520/3939/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 р., та обґрунтовано враховані судом першої інстанції згідно з частиною 3 статті 291 КАС України, відповідно до якої при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 р. в справі №340/942/19, яке набрало законної сили 29.07.2020 р., встановлено, що позивач як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску у розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, нарахував та сплатив у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік, сплачуючи 704 грн. щомісяця, за І - ІІІ квартали 2018 р., сплачуючи 819,06 грн. щомісяця. Оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі єдиний внесок.

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи правильність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 02.09.2019 р. в зразковій справі № 520/3939/19, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач не зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок у подвійному розмірі, відповідач не повинен нараховувати йому штрафні санкції та пеню на суму недоїмки, відповідно, рішення № від 30.07.2019 р. є протиправним.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду, а також відповідністю висновків суду правовим висновкам Верховного Суду в зразковій справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 р. в справі № 340/2158/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 р. в справі № 340/2158/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15.02.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15.02.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко