Справа № 415/7593/20
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року справа №415/7593/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Травкіна Віталія Романовича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 4 січня 2021 року у справі № 415/7593/20 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О., повний текст складений у м. Лисичанську Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Травкіна Віталія Романовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Травкіна Віталія Романовича (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову від 02.12.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 4 січня 2021 року позов задоволений: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАН № 3506554 від 02.12.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі - закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір в сумі 420,40 грн. та за професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. (а.с. 35-38).

Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що наявними у справі відеодоказами підтверджується факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП. Також, вважає неспівмірним розмір витрат на правничу допомогу складності справи, тому апелянт просив зменшити цей розмір (а.с. 41-48).

Відповідач просив розглянути справу у його відсутність.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що проживає у м. Одесі та має намір прибути особисто в судове засідання.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні цього клопотання, оскільки заявником не надано доказів неможливості прибуття в судове засідання, явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, а матеріали справи є достатніми для прийняття обгрунтованого, об`єктивного рішення та враховуючи скороченні строки розгляду цієї категорії справ.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

2 грудня 2020 року відповідачем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3506554, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за те, що останній 02.12.2020 року о 10 год. 22 хв. км керував транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішохода та порушив п. 18.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. (а.с. 7).

Спірним у справі є правомірність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

В статті 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

За приписами ч. 2 наведеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 статті 258 КУпАП).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5 статті 258 КУпАП).

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач вважає, що він не порушував вимог п. 18.1 ПДР.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем надано відео з регістратора та нагрудних камер (а.с. 26).

Колегією суддів оглянуто в судовому засіданні зазначені відеодокази. На які посилається апелянт, як на факт порушення позивачем п. 18.1 ПДР.

Апеляційний суд зазначає, що з наведених відедоказів не можливо достеменно, достовірно встановити факт порушення або відсутність порушення позивачем п. 18.1 ПДР, враховуючи значну відстань поліцейського транспортного засобу від місця подій.

При цьому, судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодних належних, допустимих доказів в підтвердження правомірності спірної постанови.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність спірної постанови відповідача та закриття провадження у справі, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити адвокату в сумі 1000 грн.

В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий: договір про надання правової допомоги від 10.12.2020 року № 12/20/01, розрахунок судових витрат від 10.12.2020 року, акт приймання-передачі від 12.12.2020 року, квитанція від 12.12.2020 року на суму 1000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 8-11).

Апелянт просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, розглянута за відсутності сторін, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та зменшує розмір витрат на правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 500 грн., виходячи з обґрунтованості та розумності їхнього розміру.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, однак невірно визначено розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню, внаслідок чого рішення суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст. ст. 72-77, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Травкіна Віталія Романовича - задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 4 січня 2021 року у справі № 415/7593/20 - змінити в мотивувальній та резолютивній частинах в частині витрат на правничу допомогу.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення замість суми «1000 (одна тисяча)» зазначити «500 (п`ятсот)».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова