Справа № 160/16099/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
03 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 період знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року до пільгового стажу за провідною професією «прохідник» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням часу знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року відповідно до заяви від 07.08.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності III групи від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання згідно п. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
07.08.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач вважає, що відмова відповідача в переведенні на пільгову пенсію за віком є протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
05.01.2021 р. до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на те, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8, працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мали не менш як 10 років стажу роботи, що давала право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. ст. 4 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювали повного стажу, передбаченого названою статтею Закону, пенсія незалежно від віку призначалася за наявності не менш як 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, саваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік 3 місяці.
Основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи відповідно до роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8 є наявність 10-річного стажу роботи на провідних професіях, передбачених статтею 114 Закону № 1058.
Отже, для розрахунку права на пенсію, загальний стаж позивача становить 24 роки 8 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж становить 23 роки 2 місяці 6 днів, з них за ст.114 Закону становить 6 років 1 місяць 24 дні, навчання за спеціальністю - 01 місяць 15 днів, період знаходження на інвалідності внаслідок трудового каліцтва 16 років 10 місяців 27 дні, що менше ніж передбачено Законом (25 років).
Крім того, відповідач вказує, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 року у справі № 185/9411/17 (провадження № 2-а/185/109/18), яке залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Відмова вмотивована тим, що у позивача недостатньо пільгового стажу роботи для призначення пенсії, оскільки період перебування на інвалідності зараховується без кратності передбаченої роз`ясненням Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності III групи від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.
07.08.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зокрема, у даному листі зазначено наступне.
ОСОБА_1 з 28.05.1997 року працював у ВАТ ДХК "Дніпрошахтобуд" гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 11.11.1997 року направлений на навчання в Учбово-курсовий комбінат ВАТ ДХК "Дніпрошахтобуд" по спеціальності "прохідник підземний", з 30.01.1998 року по 01.11.2000 року переведений прохідником підземним. З 06.11.2000 року по 12.09.2003 року працював на ДВАТ "шахта імені Героїв Космосу" ДП ДХК "Павлоградвугілля" прохідником підземним.
З 11.09.2003 року отримує пенсію по інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.
Для розрахунку права на пенсію загальний стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 8 місяців 23 дні, в тому числі пільговий стаж становить 23 роки 2 місяці 6 днів, що менше ніж передбачено Законом (25 років), з них за ст. 114 Закону становить 6 років 1 місяць 24 дні, навчання за спеціальністю 1 місяць 15 днів, період знаходження на інвалідності внаслідок трудового каліцтва 16 років 10 місяців 27 днів, що менше ніж передбачено Законом (25 років).
Враховуючи вищезазначене, відмовлено в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України „Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгової стажу.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058, з урахуванням також часу знаходження на інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суту та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах не залежно від віку, мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.
Частиною 5 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).
Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідна гарантія встановлена і положеннями частини 4 статті 9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до абз.10 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Таким чином, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням як до, так і після 1 січня 2004 року зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідачем зараховано до пільгового стажу позивачу 06 років 01 місяців 24 днів - період роботи з повним робочим днем в шахті, навчання за спеціальністю - 01 місяців 15 днів, період знаходження на інвалідності внаслідок трудового каліцтва 16 років 10 місяців 27 днів.
Як встановлено судом, нещасний випадок на виробництві підтверджений актом №4 від 06.02.2003 р. про нещасний випадок на виробництві.
Згідно копії трудової книжки заповненої 28.12.1995 року, ОСОБА_1 працював на наступних посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах:
Комбінат "Днепрошахтострой" ШСУ № 2:
- 28.05.1997 - 10.11.1997 роки - підземний гірничий робітник з повним робочим днем в шахті (00 років 04 місяців 12 днів - непровідна професія);
- 29.01.1998 роки - навчання на курсах УКК ВАТ ДХК "Дніпрошахтобуд" по спеціальності "прохідник підземний" ( 00 років 02 місяців 18 днів - провідна професія);
- 30.01.1998 - 01.11.2000 роки - підземний прохідник з повним робочим днем в шахті (02 роки 09 місяців 01 днів - провідна професія);
Шахта ім. Героїв Космосу" ДП ДХК "Павлоградвугілля":
- 06.11.2000 - 12.09.2003 роки - підземний прохідник з повним робочим днем в шахті (02 років 10 місяців 06 днів - провідна професія). Звільнений на підставі п. 2 ст. КЗпП України за станом здоров`я, що перешкоджає виконанню роботи за професією.
На підтвердження пільгового стажу, окрім трудової книжки, позивачем були надані наступні документи:
- архівна довідка № Т-534 від 31.08.2020 року про нарахування заробітної плати;
- архівна довідка № Т-533 від 31.08.2020 року про трудовий стаж роботи;
- наказ № 232-К від 10.11.1995 року про прийом на роботу в Комбінат "Днепрошахтострой" ШСУ № 2;
- наказ № 79-к від 28.05.1997 про переведення;
- наказ №с 210-к від 11.11.1997 року про направлення на навчання;
- наказ № 385 від 10.12.1997 року про виробничу практику за спеціальністю "прохідники";
- наказ № 30-к від 30.01.1998 року про закінчення курсів прохідників; Наказ № 70 від 25.02.2000 року про результати атестації робочих місць ; Наказ № 194-к від 01.11.2000 року про звільнення;
- пільгова довідка № 773 від 25.08.2020 року на підтвердження пільгового характеру праці на шахті "ім. Героїв Космосу".
Період перебування позивача на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджено довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 213970 від 12.08.2019 р. (видана повторно), а також записом в трудовій книжці.
Як вже встановлено судом, позивачу призначено та він отримує пенсію по інвалідності від нещасного випадку на виробництві.
Крім того, суд зазначає, що відповідач не заперечує факт перебування позивача на інвалідності, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.
Спірним у даній справі є не зарахування періоду знаходження на інвалідності до пільгового стажу за провідною професією «прохідник» в кратності, з урахуванням роз`яснень Міністерства Соцполітики населення України від 20.01.1992 № 8.
Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 року № 383 (далі Порядок №383).
Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).
З 11.03.1994 року по 16.01.2003 року діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
В період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.
Таким чином, професія "прохідник" відноситься до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до роз`яснень Міністерства соцполітики населення України від 20.01.1992 № 8 працівники зайняті на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності до ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземного та в металургії роботи із зарахуванням до нього кожного року роботи на провідних професіях (прохідник) - за 1 рік 3 місяці роботи.
Таким чином, відповідач безпідставно не використав коефіцієнт 1,3 згідно роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8, оскільки час перебування позивача на інвалідності підлягає включенню до стажу за провідними професіями та надає право на збільшення часу роботи за цими професіями.
На підставі викладеного вище, при наявності записів в трудовій книжці, та враховуючи, що період перебування на інвалідності зараховується до пільгового стажу за професією "прохідник" пільговий стаж позивача за провідною професією прохідник складає: 02 роки 09 місяців 01 днів + 02 роки 10 місяців 06 днів +16 років 10 місяців 26 днів = 22 роки 06 місяців 03 днів, що достатньо для виконання вимог ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправною.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 року у справі №185/8991/16-а (2-а/185/49/17).
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням часу знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року відповідно до заяви від 07.08.2020 року, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ст.245 вказаного Кодексу встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Крім того, відповідач має враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних відносинах, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з формальних підстав порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.2018 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.
Враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було недостатність пільгового стажу у зв`язку із не зарахуванням періоду перебування його на інвалідності від нещасного випадку на виробництві з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року у кратному обчисленні, та суд встановив протиправність відмови органу пенсійного фонду у зарахуванні такого періоду у кратному розмірі до пільгового стажу при обчисленні пенсії, а також з урахуванням того, що відносно інших періодів відповідачем заперечень зазначено не було, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку буде задоволення вимог позову в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням часу знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року, відповідно до заяви від 07.08.2020 року.
Такі дії суду не матимуть наслідком втручання суду у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 період знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року до пільгового стажу за провідною професією «прохідник» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням часу знаходження на інвалідності з 11.09.2003 року по 07.08.2020 року, відповідно до заяви від 07.08.2020 року.
Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник