Справа № 200/14779/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року справа №200/14779/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року (повне судове рішення складено 02 липня 2020 року в м. Слов`янську) у справі № 200/14779/19-а (суддя в 1 інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі - Управління, відповідач-1), Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент, відповідач-2), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Управління, які полягають у відмові в наданні довідки та статусу внутрішньо переміщеної особи;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління про відмову у видачі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45;

- зобов`язати Управління прийняти рішення про взяття ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщену особу, включити до реєстру внутрішньо переміщених осіб та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач діє в інтересах своєї доньки ОСОБА_2 , яка має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. На час виникнення спірних правовідносин донька позивача не досягла повноліття.

Позивач стверджує, що в жовтні 2019 року з метою набуття ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи звернулася до Управління. Незважаючи на подання всіх необхідних документів, у наданні статусу внутрішньо переміщеної особи доньці позивача відмовлено, однак відповідне рішення не надано.

Для захисту інтересів дитини позивач звернулася на урядову «гарячу лінію» і у відповідь на це звернення отримала лист Департаменту від 04 листопада 2019 року. Зі змісту цього листа позивач дізналася, що Управління відмовило її доньці в наданні статусу внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

Позивач вважала такі дії та рішення Управління протиправними, виходячи з такого.

Покликаючись на ст.ст.1,4 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), п.п.2,4,8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509), позивач стверджує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є саме проживання на території, де виникли обставини, зазначені у ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини є загальновідомими і не потребують доведення.

Зазначає, що до 13 вересня 2019 року її донька була зареєстрована та постійно проживала в м. Краматорську Донецької області. Це місто включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р.

Позивач стверджує, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи були надані всі необхідні документи, а саме: паспорт громадянина України ОСОБА_2 , свідоцтво про її народження, довідка про реєстрацію місця проживання, рішення про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

З огляду на викладене, позивач вважала рішення Управління про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи необґрунтованим, непропорційним і таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і на обґрунтування позовної заяви. Позивач наголошує, що підставою для відмови у задоволенні позову місцевий суд вказав на відсутність звернення ОСОБА_4 у встановленому законом порядку до Управління. Такий висновок є помилковим, оскільки зі змісту листа Харківської обласної державної адміністрації Департаменту соціального захисту населення від 04.11.2019, що за інформацією управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради ОСОБА_4 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку із відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 висловив згоду з рішенням суду, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 05 квітня 2001 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 13 лютого 2008 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання проставлений в її паспорті.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 31 липня 2017 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 є донькою позивача, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим повторно 28 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.

З 13 лютого 2008 року постійне місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1443- від 05 липня 2017 року.

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 05 грудня 2018 року № 898 «Про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» ОСОБА_2 наданий статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Підставою для надання цього статусу слугував той факт, що в період з квітня 2014 року по травень 2018 року неповнолітня ОСОБА_2 мешкала у м. Краматорську, на території якого здійснювалася антитерористична операція, у зв`язку з чим вона зазнала психологічного насильства.

З 13 вересня 2019 року постійне місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи, сформована Департаментом реєстрації Харківської міської ради 03 жовтня 2019 року.

Позивач під час розгляду справи пояснила, що її донька змінила місце проживання у зв`язку з навчанням.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Управління надати ОСОБА_2 , в інтересах якої діє позивач, статусу внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою від 03 січня 2020 року суд витребував у Управління заяву позивача або її доньки про статусу внутрішньо переміщеної особи та всі документи, що були подані разом з цією заявою; рішення (інший розпорядчий акт) Управління про відмову ОСОБА_2 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та всі документи, що слугували підставою для його прийняття.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення суду, витребувані докази відповідач-1 не надав, а у відзиві на позовну заяву зазначив, що ні позивач, ні її донька з заявою про надання статусу внутрішньо переміщеної особи не зверталися, рішення про відмову ОСОБА_2 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Управління не приймало.

Ухвалою від 31 січня 2020 року місцевий суд пропонував позивачу надати докази її звернення або докази звернення її доньки до Управління з заявою про надання ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи.

З цього питання позивач надала власні письмові пояснення, а також письмові пояснення ОСОБА_2 від 12 лютого 2020 року, сутність яких зводилась до такого.

Наприкінці вересня 2019 року, маючи намір набути статус внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 звернулася до Центру надання соціальних послуг адміністрації Шевченківського району м. Харкова.

Спеціалістам Центру ОСОБА_2 повідомила, що має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, та отримала відповідь, що цей факт жодним чином не впливає на можливість набуття нею статусу внутрішньо переміщеної особи.

Після цього позивач засобами телефонного зв`язку звернулася за консультацією до головного спеціаліста відділу координації діяльності служб у справах дітей та оздоровлення Міністерства соціальної політики України Крюковської І.В., яка рекомендувала зібрати необхідний пакет документів та повторно звернутися до Управління з письмовою заявою, для того щоб отримати статус внутрішньо переміщеної особи або письмову відмову у його наданні.

02 жовтня 2019 року ОСОБА_2 повторно звернулася до Центру надання соціальних послуг адміністрації Шевченківського району м. Харкова з приводу набуття статусу внутрішньо переміщеної особи, на що отримала усну відмову.

Того ж дня ОСОБА_2 повернулася до Центру, маючи намір отримати письмову відмову у задоволенні порушеного нею питання. Спеціаліст Центру рекомендувала ОСОБА_2 звернутися до сектору звернень громадян та юридичних осіб, а звідти її направили до відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова.

Позивач стверджує, що у відділі реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова її донька знову отримала усну відмову в наданні статусу внутрішньо переміщеної особи. Після чого ОСОБА_2 повернулася до спеціаліста Центру, яка дозволила сфотографувати монітор свого комп`ютера, на якому був відображений перелік статей закону, що слугували підставою для відмови.

Крім того, за твердженням позивача, доказом звернення її доньки до Управління є фотознімки інформаційних оголошень з даними геолокації, датою та часом.

На підставі наявних у справі письмових доказів суд встановив, що з метою набуття її донькою статусу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зверталася на урядову «гарячу лінію».

На це звернення позивача отримала відповіді Міністерства соціальної політики України (лист від 30 вересня 2019 № 641/0/142-19/371) та Управління з питань внутрішньо переміщених осіб та гуманітарного співробітництва Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб (лист від 15 листопада 2019 року № 22/К-687-5.1-920).

За дорученням Харківської обласної державної адміністрації звернення ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» в межах своєї компетенції розглядав і відповідач-2 - Департамент.

На телефонний запит Департаменту від 24 жовтня 2019 року Управління повідомило, що оскільки ОСОБА_2 перемістилася до м. Харкова з підконтрольної Україні території за власним бажанням, законних підстав для видачі їй довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи немає.

Ці обставини встановлені на підставі листа Управління від 25 жовтня 2019 року № 5938/02.

При цьому інформації про прийняття Управлінням рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи цей лист не містить.

Як свідчить лист від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45 у відповідь на звернення позивача на урядову «гарячу лінію» Департамент навів положення ст. 1 Закону № 1706-VII та Порядку № 509 і повідомив, що за інформацією Управління ОСОБА_2 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення у значенні ст. 1 цього Закону.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування, зокрема, заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610, рішення Управління про відмову у видачі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон № 1706-VII, який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 27 березня 2018 року.

Поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч.1 цієї статті.

Облік внутрішньо переміщених осіб регламентує ст.4 Закону № 1706-VII.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення, що визначено ч.2 ст.4 Закону № 1706-VII.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону № 1706-VII для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.4 Закону № 1706-VII заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Заява підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах другому - четвертому цієї частини, яка дає згоду на обробку, використання, зберігання його персональних даних та персональних даних особи, від імені якої подається заява (абз. 5 ч. 4 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Згідно з ч.5 ст.4 Закону № 1706-VII студенти, які здобували певний освітньо-кваліфікаційний рівень та мали реєстрацію місця проживання в гуртожитках, після зняття з реєстрації мають право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у випадку, якщо не бажають повернутися до попереднього місця проживання через обставини, зазначені у ст. 1 цього Закону.

Абз.1 ч.7 ст.4 Закону № 1706-VII установлено, що разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Відповідно до абз.2 ч.7 ст.4 Закону № 1706-VII у разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст. 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

Абз.3 ч.7 ст.4 Закону № 1706-VII установлено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст. 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст. 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

У передбаченому абз.3 цієї частини випадку, уповноважений орган, визначений ч. 3 цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу (абз.4 ч.7 ст.4 Закону № 1706-VII).

Згідно з ч.9 ст.4 Закону № 1706-VII порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Підстави для відмови у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визначає ч.10 ст.4 Закону № 1706-VII.

Так, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у ст. 1 цього Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;

4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені ч. 7 цієї статті;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст. 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у ст. 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 509 діяв у редакції від 24 серпня 2019 року.

Згідно з абз.2 п.1 Порядку № 509 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до абз.1 п. 2 Порядку № 509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абз.5 п. 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Згідно з абз.19 п.3 Порядку № 509 заява про взяття на облік підписується заявником або особою, зазначеною в абз.абз.3-6 п. 2 цього Порядку, які дають згоду на обробку, використання, зберігання та надання Адміністрації Держприкордонслужби, Мінфіну для верифікації персональних даних заявника та особи, від імені якої подається заява, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до абз.1 п. 4 Порядку № 509 під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Згідно з абз.2 п.4 Порядку № 509 у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у ст. 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Пунктом 6 Порядку № 509 визначено, що у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абз.2 п.4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу.

У випадках, передбачених абз.2 п.4 цього Порядку, уповноважений орган зобов`язаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі.

Підстави для відмови у видачі довідки визначає п.8 Порядку № 509. Ці підстави є аналогічними тим, що визначені ч.10 ст.4 Закону № 1706-VII.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абз.2 п. 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Форма заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджена п. 1 наказу Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 січня 2017 року за № 89/29957.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить, що для отримання довідки особі слід подати заяву встановленої форми, а також документ, що посвідчує особу заявника, його громадянство (чи інший документ, який підтверджує особливий статус). Для цього необхідно звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання. Повнолітні та неповнолітні особи з заявою звертаються особисто, а від імені малолітніх дітей, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, звертається законний представник. Форму заяви затверджує Мінсоцполітики. Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік.

При цьому, законодавець вимагає особистої участі особи при оформленні їй особливого статусу.

Саме таких висновків щодо застосування Закону № 1706-VII та Порядку № 509 дійшов Верховний Суду, про що свідчить його постанова від 25 березня 2020 року у справі № 808/2824/16.

Так, позивач звернулася до суду з вимогою про визнання протиправними дій Управління, які полягають у відмові в наданні довідки та статусу внутрішньо переміщеної особи.

При цьому докази особистого звернення ОСОБА_2 до Управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610, як це передбачено ч. 3 ст. 4 Закону № 1706-VII та п. п. 2, 3 Порядку № 509, суду не надані, втому числі і під час апеляційного провадження.

Так само матеріали справи не містять докази звернення позивача в інтересах ОСОБА_2 до Управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610.

Звернення ОСОБА_1 на урядову «гарчу лінію», усні звернення ОСОБА_2 до Центру надання соціальних послуг та інших виконавчих органів Харківської міської ради не є підставою для розгляду Управлінням питання про взяття ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Оскільки позивач та її донька з заявою про надання статусу внутрішньо переміщеної особи в порядку, визначеному Законом № 1706-VII і Порядком № 509, не зверталися, а Управління не розглядало це питання та не приймало за наслідками його розгляду будь-якого рішення, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Управління, які полягали у відмові в наданні довідки та статусу внутрішньо переміщеної особи, задоволенню не підлягають.

Також позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління про відмову у видачі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45.

Слід зауважити, що лист органу державної влади чи місцевого самоврядування, який містить відповідь на звернення особи, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не створює правових наслідків.

Лист від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45 не є рішенням про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На підставі наявних у справі письмових доказів судами встановлено, що автором листа від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45 є не Управління, як про це зазначає позивач, а Департамент. Цей лист є відповіддю Департаменту на звернення ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію».

При цьому відомості у ньому про відмову у наданні статусу внутрішньо переміщеної особи не відповідають змісту листа Управлінні від (а.с.30), який слугував підставою для надання інформації Департаментом листом від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Управління про відмову у видачі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладеного у листі від 04 листопада 2019 року № К-1130у/01-45, також не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про зобов`язання Управління прийняти рішення про взяття ОСОБА_2 на облік як тимчасово переміщену особу, включити до реєстру внутрішньо переміщених осіб та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи мають похідний характер від вимог про визнання протиправними дій та рішення Управління, у яких також слід відмовити.

До того ж суди не можуть покладати на Управління обов`язки щодо видачі ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, включення її до реєстру внутрішньо переміщених осіб тощо, оскільки з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610, ні особисто ОСОБА_2 , ні позивач як її законний представник, до Управління не зверталися.

При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не надає оцінки доводам і запереченням сторін з приводу наявності (відсутності) підстав для набуття донькою позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки у встановленому законом порядку ОСОБА_2 до Управління не зверталася, а останнє з цього приводу жодного рішення не приймало.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених в цій справі обставин та, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, в свою чергу, вона не містить інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі № 200/14779/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 16 лютого 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т .Г. Гаврищук

Г. М. Міронова