Справа № 360/4973/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4973/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Солодкого Володимира Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Солодкого Володимира Івановича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі України в Попаснянському районі Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.11.2020, щодо відмови позивачу у зарахуванні періоду роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014 до страхового стажу, періоду з 17.05.1996 по 13.10.2014 до пільгового стажу, відповідно Списку № 2 та в призначені пенсії завком на пільгових умовах відповідно до абзацу 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 16 листопада 2020 року, зарахувавши їй за період роботи у відособленому підрозділі шахта імені XIX з`їзду КПРС виробничого об`єднання «Луганськвугілля»: до страхового стажу роботи періоду з 01.04.2014 по 13.10.2014; до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду з 17.05.1996 по 23.05.1996, коли вона працювала гірником за вибіркою породи та з 24.05.1996 по 13.10.2014, коли вона працювала майстром виробничої дільниці (техкомплексу).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 листопада 2020 року звернулася із заявою до відповідача про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах і надала усі документи, у тому числі і документи підтверджуючи, що період її роботи з 17.05.1996 по 13.10.2014 відноситься до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак при прийомі у ОСОБА_1 заяві на призначення пенсії частка наданих нею документів відповідачем не була прийнята з посиланням, що вони видані на території, яка зараз не контролюється українською владою, і тому ОСОБА_1 була змушена направити ці документи через канцелярію УПФУ в Попаснянському районі Луганської області 25.11.2020.

Рішенням відповідача від 25 листопада 2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в порядку, встановленому абзацом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» посилаючись на те, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж роботи, а саме 10 років.

Згідно з рішенням відповідачем визнаний загальний страховий стаж роботи позивача строком 29 років 05 місяців 09 днів з яких пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не визнано жодного дня, та вказано, що відповідачем не визнається до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до абз.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період з 17.05.1996 по 13.10.2014, тому що нібито записи у її трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах у цей період, та що: період з 17.05.1996 по 23.05.1996, коли позивач працювала гірничою по вибірці породи на шахті імені XIX з`їзду КПРС виробничого об`єднання «Луганськвугілля», не зарахований в зв`язку з відсутністю довідки, яка уточнює пільговий характер роботи та яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, а також за відсутністю атестації робочого місця; а період з 24.05.1996 року по 13.10.2014, коли вона працювала за професією майстра технічного комплексу, та яка у подальшому була перейменована на професію майстра виробничої дільниці на шахті імені XIX з`їзду КПРС виробничого об`єднання «Луганськвугілля» не зарахований в зв`язку з відсутністю довідки, яка уточнює пільговий характер роботи та яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутністю атестації робочого місця та відсутністю зазначеної професії (посади) в Списку № 2 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України

Також у рішенні про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 вказано, що період її роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014 також не зараховано і до страхового стажу роботи через відсутність інформації про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до суду через відділ діловодства та обліку звернення громадян 16.01.2021 надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 44-46), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.11.2020 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач на час звернення за розрахунком управління має страховий стаж роботи 29 років 05 місяців 9 днів. До страхового стажу зараховані періоди роботи з 01.09.1984 по 22.06.1989 - навчання, з 01.11.1984 по 11.04.1996, з 12.04.1996 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.2014, з 01.02.2015 по 16.02.2015, з 01.03.2015 по 30.04.2015 згідно записів трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу. Позивач на час звернення за розрахунком управління має страховий стаж роботи 29 років 05 місяців 9 днів.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 11.04.1996 ОСОБА_1 працювала на шахті ХІХ з`їзду КПРС» ВО «Луганськвугілля» з 17.05.1996 по 23.05.1996 на посаді гірничого по вибірці породи, з 24.05.1996 по 13.10.2014 майстром техкомплексу.

Відповідач вказує, що до заяви щодо призначення пенсії ОСОБА_1 не надала довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи, в записах трудової книжки відсутня інформація щодо проведення атестації робочих місць. В списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників і на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 професія (посада) «майстер техкомплексу» - відсутня. В трудовій книжці міститься запис № 9 про перейменування професії з 28.02.2015 р. (наказ від 28.02.2014 № 239к). Періоди роботи: з 17.05.1996 по 23.05.1996 - зараховано до страхового стажу та не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 в зв`язку з відсутністю необхідних для підтвердження пільгового стажу документів та відсутністю атестації робочого місця, з 24.05.1996 по 31.03.2014 - через відсутність необхідних для підтвердження пільгового стажу довідок, відсутністю атестації робочого місця та відсутністю зазначеної професії (посади) в списку № 2 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 36.

На підставі вищеозначеного через відсутність необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 2, а саме 10 років, управлінням Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області 25.11.2020 було прийняте рішення «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Таким чином, вважає вимоги позивача безпідставним, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 37-39).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 8-10).

19.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила призначити пенсію за віком, надавши до заяви пакет документів, а саме: копії паспорта та довідку про присвоєння реєстраційного номера картки платника податків, довідку внутрішньо переміщеної особи, трудову книжку, диплом про навчання, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб (арк. спр. 54).

25.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про прийняття до розгляду документів, які підтверджують її пільговий стаж, надавши виписки з наказів про проведення атестації, архівні довідки про роботу, уточнюючу довідку, довідки про перейменування підприємств (арк. спр. 15).

25.11.2020 відповідачем винесено рішення б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 (арк. спр. 30-31).

У рішенні УПФУ в Попаснянському районі Луганської області від 25.11.2020 б/н зазначено, що період з 17.05.1996 по 23.05.1996 на посаді гірничої по вибірці породи на шахті імені XIX з`їзду КПРС ВО «Луганськвугілля» зарахований до страхового стажу та не зарахований до пільгового стажу за Списком № 2 не зарахований в зв`язку з відсутністю необхідних для підтвердження пільгового стажу документів та відсутністю атестації робочого місця, з 24.05.1996 по 31.03.2014 - за відсутності необхідних для підтвердження пільгового стажу довідок, відсутністю атестації робочого місця та відсутністю зазначеної професії(посади) в Списку № 2 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 36. Період роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014 не зарахований до страхового та пільгового стажу роботи через відсутність необхідних для підтвердження пільгового стажу довідок, відсутністю атестації робочого місця, відсутністю зазначеної професії(посади) в Списку № 2 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №36, відсутністю інформації про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу (арк. спр. 30-31).

Дослідженням трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.04.1996 (арк. спр. 11-12), судом встановлено, що у ній наявні записи щодо періоду роботи позивача в межах предмету позову):

Шахта імені XIX з`їзду КПРС ВО «Луганськвугілля»:

запис 4: 17.05.1996 присвоєна професія гірником за вибіркою породи 2 розряду;

запис 5: 24.05.1996 призначена на посаду майстром техкомплексу;

записи 6-7: про перейменування підприємства в ВП «Шахта імені XIX з`їзду КПСС» ДП «Луганськвугілля»;

запис 8: За результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (наказ від 27.02.2014 № 179);

запис 9: 28.02.2015 професія перейменована на майстра виробничої дільниці;

запис 10: 13.10.2014 звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України.

Згідно з протоколом призначення пенсії від 25.11.2020 страховий стаж позивача становить 29 років 5 місяців 09 днів, з яких: 18 років 11 місяців 23 днів страховий стаж до 01.01.2004, 10 років 05 місяців 16 днів страховий стаж після 01.01.2004 (арк. спр. 53).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999-2015 роки за формою ОК-5 від 24.11.2020 за персоніфікованими відомостями номер облікової картки: НОМЕР_3 , ПІБ ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб (за спірні періоди) (арк. спр. 60-62).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, відзив та пояснення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону Закон № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

На момент звернення із заявою про призначення пенсії (ІНФОРМАЦІЯ_2) позивачці виповнилося 53 роки.

Між сторонами існує спір щодо зарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу, який надає позивачці право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 17.05.1996 по 23.05.1996 та з 24.05.1996 по13.10.2014, та з 01.04.2014 по 13.10.2014 з підстав відсутності уточнюючих довідок, відомостей про проведення атестації робочого місця.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацом десятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (застосовується з 1 жовтня 2017 року).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац третій частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

З зазначених правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Після 21.08.1992 основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», що діяв до 16.01.2003, затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, де міститься розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», код 2010100б-23398 майстри (старші майстри) виробничих дільниць.

Також, Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, що діяв до 03.08.2016, містить розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні» код 1.1б майстри (старші майстри) виробничих дільниць.

На думку суду, запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про перейменування професії майстра технічного комплексу на професію майстра виробничої дільниці доводить, що посада за якою ОСОБА_1 працювала у період з 17.05.1996 по 13.10.2014 відноситься до посади, визначеної Списком № 2 - майстер (старші майстри) виробничих дільниць.

Відомостями в довідці за формою ОК-5 від 24.11.2020 в 1999-2014 роки позивач перебував на посаді, яка була віднесена до Списку № 2 (ЗПЗ013Б1) (арк. спр. 61-62).

В трудовій книжці позивачки відсутній запис про характер роботи на посаді майстра виробничої дільниці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 25.11.2020 до УПФУ в Попаснянському районі Луганської області надані документи: виписки з наказів про проведення атестації, архівні довідки про роботу, довідки про перейменування підприємств, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (арк. спр. 15-23).

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.10.2020 № 844 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Шахті імені ХІХ з`їзду КПРС у період з 17.05.1996 по 24.05.1996 на посаді поверхневого гірника за вибіркою породи, з 24.05.1996 по 27.02.2014 та з 28.02.2014 по 13.10.2014 на посаді майстра техкомплексу та виконувала горні роботи (арк. спр. 18).

Згідно з виписками з наказів Шахті імені ХІХ з`їзду КПРС від 20.03.1995 № 152, від 26.06.1998 № 338, від 01.03.2004 № 171 посади позивача надають право на пенсію за Списком № 2 розділ 1 підрозділ1 код 1.1.б (арк. спр. 21-23)

Щодо наданих довідок, суд зазначає.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду надану позивачем довідку та витяги з наказі про проведення атестації робочого місця позивача.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про трудовий стаж та умови роботи позивача у визначений спірний період, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Разом з цим, судом встановлено, що вказану довідку разом з іншими документами позивач надав відповідачу 25.11.2020 (арк. спр. 15, 18).

У рішенні відповідача від 25.11.2020 «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 не зазначено про розгляд вказаних документів чи відмову у прийнятті їх до розгляду, не враховано при призначенні пенсії та не надано оцінку (арк. спр. 30-31).

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду з 17.05.1996 по 31.03.2014 та з 01.04.2014 по 13.10.2014 у зв`язку з відсутністю у трудовій книжці записів про проведення атестації робочого місця, суд також зазначає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально- профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Отже, не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду з 17.05.1996 по 31.03.2014 та з 01.04.2014 по 13.10.2014 у зв`язку з відсутністю записів у трудовій книжці про проведення атестації робочого місця, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах та неврахування періоду роботи до пільгового стажу.

Щодо відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу періоду з 01.04.2014 по 13.10.2014 за відсутності інформації про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами частини шостої статті 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З аналізу наведених норм законів, суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.

У свою чергу, рішення відповідача від 25.11.2020 не містить жодних відомостей про з`ясування УПФУ в Попаснянському районі Луганської області обставин отримання ОСОБА_1 заробітної плати за періоди з 01.04.2014 по 13.10.2014 утримання страхувальником єдиного соціального внеску з такої заробітної плати позивача.

За наведених вище обставин, суд зазначає про помилковість доводів відповідача щодо відсутності правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014, за який вказаним підприємством не сплачені страхові внески, оскільки несвоєчасне перерахування страхових внесків роботодавцем не може впливати на право особи на отримання належних пенсійних виплат, та позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, у якому він працює.

У відповідності до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку дотриманню відповідачем порядку прийняття рішення, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи відповідач посилається на відсутність уточнюючих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відсутність інформації про проведення атестації робочих місць, відсутність інформації про сплату страхових внесків.

Проте, у розписці-повідомленні в переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії про необхідність надання документів, яких на думку відповідача не вистачає, позивача не повідомлено (арк. спр. 29 зв. бік).

Натомість, як встановлено судом, уточнюючі пільговий характер роботи довідки та накази про проведення атестації робочих місць у позивачки є в наявності, вона їх надала відповідачу 25.11.2020 (арк. спр. 15).

В оскаржуваному рішенні оцінка наданим позивачем документам відповідачем не надано, про їх неприйняття до розгляду також не заначено.

Крім того, у спірні періоди позивач працював на ВП «Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС» ДП «Луганськвугілля».

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сьогоднішній день ДП «Луганськвугілля» (ідентифікаційний код юридичної особи 32473323) не ліквідоване, зареєстроване на території України у м. Києві, Святошинський район, пров. Приладний, буд. 2-а. За наявними в реєстрі даними єдиним засновником підприємства є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, тобто вказане підприємство належить до державної сфери управління. ВП «Шахта Черкаська» ДП «Луганськвугілля» зареєстровано за тією ж адресою в м. Києві (арк. спр. 64-73).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

У відповідності до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідач відповідно до положень пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 як орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи. Натомість відповідачем не надано доказів звернення до ВП «Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС» чи безпосередньо до ДП «Луганськвугілля», до складу якого входить зазначений відокремлений підрозділ, і які розташовані у Святошинському районі м. Києва, з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, проведення атестації та сплату підприємством страхових вснесків. В оскаржуваному рішенні зазначено лише про ненадання позивачем уточнюючих довідок та відсутність інформації про проведення атестації та сплати страхових внесків, що не може бути законною підставою для позбавлення позивача пенсійного забезпечення.

Водночас позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, в тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на державному підприємстві первинних документів про умови праці та атестацію робочих місць та від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Незабезпечення належного зберігання вказаних документів в державних підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача на їх підтвердження документами, що залишилися на непідконтрольній українській владі території. Натомість відповідач не спростував незаконність або недостовірність представленої позивачем уточнюючої довідки та наказів про проведення атестації робочих місць, що дає підстави для їх врахування при розрахунку пенсійного стажу і призначенні пенсійних виплат.

Вищевказане свідчить про недотримання відповідачем вимог Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 щодо прийняття рішення органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів, відповідно, й про невідповідність рішення відповідача принципам обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, що є підставою для скасування такого рішення.

За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи позивача з 17.05.1996 по 13.10.2014 та з 01.04.2014 по 13.10.2014 в ВП «Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС», та яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За таких обставин суд вважає, що рішення від 25.11.2020 б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 » є протиправним та таким, яке слід скасувати.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 16.11.2020 та зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу періоду з 01.04.2014 по 13.10.2014 до пільгового стажу з 17.05.1196 по 23.05.1996 на посаді гірника за вибіркою породи та з 24.05.1996 по 13.10.2014 на посаді майстра виробничої дільниці ВП «Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС», суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач, як уповноважений орган, не перевіряв відомості, що містяться в трудовій книжці позивача та інших документах, наданих позивачем, не обчислював пільговий стаж позивача, виходячи з таких відомостей, що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058-IV.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 25.11.2020 б/н про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права: визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Попаснянському районі Луганської області рішення від 25.11.2020 б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 »; зобов`язати УПФУ в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи на Шахті імені ХІХ з`їзду КПРС з 17.05.1996 по 23.05.1996 та з 24.05.1996 по 13.10.2014, до страхового та пільгового стажу період роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає з наведених вище підстав щодо неможливості перебирання судом дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 18.12.2020 (арк спр. 7).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 560,53 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Солодкого Володимира Івановича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (місце знаходження: 93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2, ) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 25.11.2020 б/н «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи з 17.05.1996 по 23.05.1996 та з 24.05.1996 по 13.10.2014, до страхового та пільгового стажу період роботи з 01.04.2014 по 13.10.2014 на ВП «Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 560,53 грн (п`ятсот шістдесят гривень 53 копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Захарова