Справа № 520/1414/2020
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 р.Справа № 520/1414/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року (ухвалене суддею Мороко А.С., повний текст якого складено 09.09.2020 р. ) по справі № 520/1414/2020 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) , Голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.12.2019 № 3050/к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу"; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019; зобов`язати голову ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення його, за переведенням у встановленому законом порядку, з посади заступника начальника ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області на посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке є правонаступником територіального органу Міністерства юстиції, яке ліквідується, та внести зміни в записі в трудовій книжці, до формулювання "звільнений з посади у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", на формулювання - "звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області за переведенням на посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в порядку переведення з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ліквідуємого ГТУЮ у Харківській області та видати відповідний наказ з цього приводу; стягнути із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), як правонаступника Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.01.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3050/к від 26.12.2019 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу"; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 28.12.2019; стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 в порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 задоволено частково заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 та прийняти рішення, яким задовольнити заяву про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів 15000,00 грн. витрат позивача з надання правничої (правової) допомоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків), подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що позивачем не надано документу, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити дійсний розрахунок понесених позивачем витрат. Крім того, зазначає, що позивач та Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) не перебувало та не перебуває у трудових відносинах, останнім не вчинялись дії чи бездіяльність, наслідком яких могло б бути стягнення коштів на користь позивача.

Відповідач - Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмови у задоволенні апеляційної скарги позивача у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_1 (КЛІЄНТ) та адвокатським об`єднанням "Гардіум" (АО) укладено договір про надання правової допомоги від 27.01.2020, відповідно до п. 1.1 якого АО бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу КЛІЄНТУ при підготовці документів правового характеру для подання до Харківського окружного адміністративного суду та його представництва при розгляді справи в Харківському окружному адміністративному суді, та відповідно до п. 4.1 за надану відповідно до п. 1.1 цього Договору правову допомогу КЛІЄНТ сплачує АО гонорар в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

10.08.2020 між вказаними сторонами підписано акт приймання - передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокатське об`єднання "Гардіум" в особі Голови Чуба С.В. (виконавець) за період часу з 27.01.2020 по 10.08.2020 включно надав замовнику ОСОБА_1 (замовнику) юридичні послуги відповідно до договору: надання правової інформації; надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань (3 год.); складення позовної заяви, заперечень на відзив (5 год.); надання письмових консультацій та висновків з правових питань (3 год.); представництво інтересів в Харківському окружному адміністративному суді по справі № 520/1414/2020 (10 год.).

Згідно з п. 2 вказаного акту приймання - передачі наданих послуг погоджена сторонами вартість послуг за зазначений у п. 1.1 Акту період складає 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до рахунку - фактури № 1 від 10.08.2020, складений Адвокатським об`єднанням "Гардіум", сплата за підготовку документів та представництво в суді по справі № 520/1414/20 становить 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Задовольняючи частково заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив зі співмірності наданої правової допомоги, зокрема, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи надано належні докази надання йому відповідних послуг адвокатом. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначена представником позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень не є співмірною із обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом, у зв`язку з наступним.

Так, у розрахунку наданих послуг не вказано вартість погодинної наданої послуги. Крім того, жодних доказів на підтвердження надання послуг про надання правової інформації; надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань (3 год.) та надання письмових консультацій та висновків з правових питань (3 год.) позивачем до суду не надано. Також, з матеріалів справи вбачається, що судові засідання, які призначались по даній справі на 27.02.2020, 26.03.2020, 28.04.2020, 19.05.2020 - відкладались у письмовому провадженні. У судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2020 - був присутній лише позивач, адвокат ОСОБА_2 до зали судового засідання не прибув. При цьому, представник позивача приймав участь в наступних судових засіданнях: 24.06.2020, 22.07.2020, 05.08.2020, загальний час яких тривав біля 1,5 год.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість наданих послуг за представництво в суді у разі відкладення справи, у разі розгляду справи по суті має значно різнитись.

Таким чином, визначену судом першої інстанції суму, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача в якості витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., суд апеляційної інстанції вважає співмірною наданим документальним обґрунтуванням обсягу та характеру наданих адвокатом послуг.

Із врахуванням вищевикладеного, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, додаткове рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги позивача та відповідача-2 без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянтів спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року по справі № 520/1414/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.02.2021 року