Справа № 460/3502/19
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
17 лютого 2021 року м. Рівне №460/3502/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
відповідача: представник не прибув,
розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами,
В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 460/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 залишено без змін.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від: 19 жовтня 2020 року; 09 листопада 2020 року; 24 листопада 2020 року; 21 грудня 2020 року; 12 січня 2021 року; 29 січня 2021 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 460/3502/19.

12 січня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами. Подану заяву обґрунтовано тим, що після закінчення розгляду цієї справи були виявлені обставини, які свідчать про помилковість судового рішення, що призвело до прийняття всупереч ст. 242 КАС України незаконного та необґрунтованого рішення, яке не ґрунтується на засадах Верховенства права, не відповідає основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, здійснює захист протиправності відповідача, що оцінюються ОСОБА_1 критично. Так, Рівненський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 04.02.2020 зазначив, що виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). При цьому, судом не було витребувано та не враховано, що позивача призначено на посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.03.2015 №129, а також те, що він став до виконання обов`язків за даною посадою на підставі наказу відповідача (по стройовій частині) від 31.03.2015 № 1. 31.07.2017 позивача наказом відповідача (по стройовій частині) від 31.07.2017 № 172 звільнено з посади не було, більше того він один у ньому відсутній. Жоден військовослужбовець ЗС України в силу вимог Положення № 1153/2008 не може бути повторно призначений на посаду не звільняючись з посади наказом (по особовому складу), що не впливає на позбавлення позивача щомісячної додаткової грошової винагороди. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. В ч. 2 ст. 9 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України (Положення № 1153/2008). Згідно п. 12 Положення № 1153/2008 припинення правових відносин здійснюється виключно на підставі наказу (по особовому складу), якого по відношенню до мене по 31,07.2017 не існує. А тому для позивача, як для військовослужбовця, офіцера який проходив військову службу за контрактом звільнення з посади по завершенню організаційних заходів 31.07.2017 не має, наказ відповідача (по стройовій частині) від 31.07.2017 № 172, який видавався на підставі наказів (по особовому складу) для всіх військовослужбовців окрім позивача, жодних змін для нього не містить, оскільки лише він один в ньому дискримінаційно відсутній. Наказ (по особовому складу), який би визначав його службове становище після завершення організаційних заходів, та введення в дію переліку змін до штату стосовно нього не видавався, що є виключно протиправним. Про що свідчить аналогічний розгляд справи № 826/1262/16 (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2017 у справі № 826/1262/16, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 у справі № 826/1262/16, ухвала Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі № 826/1262/16. Поряд з цим, на даних вимогах позивач не аргументує перегляд за нововиявленими обставинами, де судом, на думку позивача, здійснено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Однак, як встановлено судом у рішенні від 04.02.2020 у справі № 460/3502/19, водночас, суд звертає увагу на те, що правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні визначені розділом IX Інструкції 260. Так, пункт 9.1 розділу IX Інструкції № 260 встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України. Судом у рішенні від 04.02.2020 у справі № 460/3502/19 встановлено, аналіз вказаних вище норм права дозволяє прийти до висновку про те, що військовослужбовцям, звільненим від посад, які вони займають, у тому числі у зв`язку з скорочення штатної посади, подальша виплата грошового забезпечення здійснюється без урахування грошових винагород, які вони отримували в період перебування на відповідній посаді. Отже суд вирішив, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення в розумінні Закону України № 2011-ХІІ та в розумінні Інструкції № 260. При цьому Інструкція № 260 нібито регулювала правовідносини з виплати щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином позивач стверджує, що нововиявленими обставинами є: прийняття рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, яке як стало позивачу відомо 24.12.2020 набрало законної сили з 04.12.2020, крім того рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20 до цього ж відповідача, на яке позивачем подано апеляційну скаргу лише в частині стягнення суми середнього заробітку є аналогічним.

Як зазначає позивач, рішенням суду 1-ї інстанції від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, яке набрало законної сили: визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік не в розмірі місячного грошового забезпечення без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, та наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260. Визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема без щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260. Рішенням суду 1-ї інстанції від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20, яке не набрало законної сили: визнано протиправними дії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення у 2014 - 2017 роках не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260. Даними рішеннями суду також надано оцінку щодо обрахунку одноразових видів грошового забезпечення та встановлено судом, що до складу одноразових видів грошового забезпечення, як обрахункової величини включаються усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення - яким є щомісячна додаткова грошова винагорода. Окремо, позивач звертає увагу суду, що Інструкція № 260 - 2008 року, яка в апріорі не може регламентувати виплату щомісячної додаткової грошової винагороди - оскільки постанова КМУ № 889 - 2010 року, при цьому встановлювала виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з 01.04.2013 року, відповідно було прийнято Інструкцію № 595 у 2010 році, яку замінено на аналогічну Інструкцію № 550 у 2016 році. Крім того, згідно п. 4 Інструкції № 550 визначено, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою; де, як вказує позивач, він і перебував з 07.07.2017 по 18.09.2017 на лікуванні без здачі посади, здача посади з 19.09.2017 по 21.09.2017, відпустка з 22.09.2017 по 27.09.2017, виключено зі списків 28.09.2017. Крім того, згідно п. 6 Інструкції № 550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини, що протиправно не здійснив відповідач (виключення зі списків відбувалось наказом відповідача від 21.09.2017 № 215 з 28.09.2017). Крім того, згідно п. 10 Інструкції № 550 передбачено виключний перелік підстав за що командир має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди. Передбачених п. 10 Інструкції № 550 підстав для зменшення щомісячної додаткової грошової винагороди позивачем допущено не було за жодних з вище перелічених підстав. Відповідно, до позивача згідно вимог п. 9.2 Інструкції № 260 застосовується розділ XXXVII цієї Інструкції № 260, яким встановлені правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби. Зокрема, ст. 37.1 передбачено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються, тобто усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, яким є також щомісячна додаткова грошова винагорода ст. 37.1.1, ст. 37.2, ст. 37.5, ст. 37.6, ст. 37.7. Отже, з 31.07.2017 по 28.09.2017 по день звільнення позивача з посади та виключення зі списків частини пройшло не більше двох місяців, відповідно, за нормами п. 9.1 Інструкції № 260 протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення), та грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), які регламентує Інструкція № 260. Наголошує, що Інструкція № 260, не регламентує виплату щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - щомісячної додаткової грошової винагороди. Отже, знехтувана Інструкція № 260, та Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. Крім того, слід додатково наголошує, що постановою Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 569/19058/17, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 07.10.2019 про виправлення описки, прямої для позивача, питання складу грошового його забезпечення уже вирішено у судовому порядку Верховним Судом. Цей же відповідач вважав, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, відповідно в довідку для обрахунку пенсії її не включав. Верховним Судом в постанові від 21.08.2019 у справі № 569/19058/17 визнано право позивача на перерахунок пенсії, до складу якого включено індексацію грошового забезпечення, та усі щомісячні додаткові вили грошового забезпечення, відповідно також зобов`язано цього відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду. Враховуючи установленість постановою Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 569/19058/17, що щомісячна додаткова грошова винагорода, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, в складі отримуваного позивачем грошового забезпечення, а тому, як зазначає позивач, вважати її іншою щоквартальною винагородою є незаконним та необґрунтованим. Позивач стверджує, що згідно рішення суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, яке набрало законної сили, було повідомлено нові обставини, що стосуються порядку виплати грошового забезпечення, які не були відомі, на час розгляду справи, та не було встановлено судом. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, в тому числі від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20, за позовами позивача визнано, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції № 260 та Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. Рішення суду від 04.02.2020 у справі №460/3502/19 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, рішення суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, від 05.11.2020 у справі №460/3528/20 свідчить що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення - тобто подвійні стандарти, що за жодних обставин не може бути законним та обґрунтованим.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить здійснити перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі № 460/3502/20 у зв`язку з нововиявленими обставинами, та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з аналогічних підстав, які наведені у заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.02.2021, заяву за нововиявленими обставинами не підтримав, просив у її задоволенні відмовити, оскільки обставини, на які посилається позивач не є нововиявленими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В судове засідання 17.02.2021 відповідач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 КАС України, справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Зважаючи на наведену норму права, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено продовжити розгляд заяви за відсутності відповідача (його представника).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд враховує наступне.

04 лютого 2020 року, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3502/19, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 залишено без змін.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від: 19 жовтня 2020 року; 09 листопада 2020 року; 24 листопада 2020 року; 21 грудня 2020 року; 12 січня 2021 року; 29 січня 2021 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 460/3502/19.

Отже, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 набрало законної сили 12 серпня 2020 року.

Предметом розгляду зазначеної адміністративної справі були позовні вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не оформленні наказів командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»; 2) зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Тобто, спір виник внаслідок ненарахування та невиплати Оперативним командуванням «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення за період з 31 липня по 28 вересня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд висновувався на тому, що у вказаному періоді ОСОБА_1 не виконував обов`язків за своєю посадою, оскільки з 31.07.2017 року скорочена штатна посада позивача, а в новому штатному розписі така посада була відсутня. А правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні, визначені розділом ІХ Інструкції 260, зокрема, пункт 9.1 розділу ІХ Інструкції № 260 встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Тобто, військовослужбовцям, звільненим від посад, які вони займають, у тому числі у зв`язку з скорочення штатної посади, подальша виплата грошового забезпечення здійснюється без урахування грошових винагород, які вони отримували в період перебування на відповідній посаді.

Вказане кореспондується з положеннями пункту 4 Інструкції № 550, за змістом яких виплата військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди здійснюється виключно у період виконання ними обов`язків за посадами.

Як встановлено судом, з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку обіймав ОСОБА_1 було скорочено, що, в свою чергу, унеможливило виконанням останнім обов`язків за такою посадою.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу у період з 31 липня 2017 року по 28.09.2017 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією № 550.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості підстав вищевказаної заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, суд враховує наступне.

За приписами пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, серед іншого, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Так, нововиявленими слід вважати обставини, які зокрема: 1) об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були встановлені судом; 2) не були відомі і не могли бути відомі на час прийняття рішення суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Суд зазначає, що істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Отже, умовами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору, станом на час звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору, не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами глави 3 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Суд наголошує, що новий розгляд справи, що використовується для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не повинен використовуватись як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Разом з тим, суд уважає за необхідне зазначити, що у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20, обставини спору встановлювалися, зокрема, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 10.12.2013 року, а також матеріальних допомог на оздоровлення за 2013 рік та соціально-побутових питань за 2013 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260.

Щодо рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20, то суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі було, зокрема, також не нарахування та невиплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.09.2017 та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260.

При цьому, судом у даному рішенні встановлено, що ОСОБА_1 згідно з витягом з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.01.2017 № 17, перебував у щорічній відпустці з 24 січня по 04 лютого 2017 року з виплатою грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

Повторюючись, суд нагадує, що у справі № 460/3502/19 спір стосувався не нарахування та невиплати Оперативним командуванням «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення за період з 31 липня по 28 вересня 2017 року.

Тобто, обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 460/4193/20 та № 460/3528/20 стосуються іншого періоду, ніж встановлені обставини у справі № 460/3502/19, а саме: у справі № 460/3502/19 з`ясовувались обставини щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди саме у період з 31 липня по 28 вересня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене в його сукупності, суд уважає, що зазначені у заяві підстави про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19, а саме: правові позиції суду наведені у рішеннях Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі № 460/3528/20, не є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України.

Щодо інших доводів ОСОБА_1 , зазначених у заяві, то суд зауважує, що такі доводи свідчать про намір заявника переконати суд здійснити переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи № 460/3502/19.

Натомість, частиною четвертою статті 361 КАС України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими.

Таким чином, інші обставини, що повідомлені заявником також не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

За нормами статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як убачається з рішень ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії), та рішення від 06 грудня 2005 року у справі «Popov v. Moldova» № 2 (Попов проти Молдови № 2), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким, у разі остаточного вирішення спору судами, їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії) та від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України суд за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 залишити в силі.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 за нововиявленими обставинами відмовити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 460/3502/19 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 18 лютого 2021 року.

Головуючий cуддя Т.О. Комшелюк