Справа № 640/6212/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Київ № 640/6212/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Санта-Україна"
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю:

від позивача - Баула Т.П.;

від відповідача - Тільний А.О.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Санта-Україна" (далі - ПП "Санта-Україна") звернулось з Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.03.2019 № 0105 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 61076490,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі необґрунтованих висновків акта перевірки від 21.02.2019 №115/26-15-14-01-05/30634862 про заниження ПП "Санта-Україна" фінансового результату до оподаткування на процентний дохід в загальному розмірі 81870817,00 грн у зв`язку з отриманням та неповерненням позики в сумі 8999955 доларів США, отриманої від компанії "Max Credit Investment limited" (Великобританія) на підставі договору позики від 10.12.2010 № 2 та завищення фінансового результату до оподаткування на 35818482,00 грн шляхом не відображення амортизаційної вартості дисконту. Звертає увагу, що порядок оцінки фінансових інструментів у вигляді фінансових зобов`язань та відображення її результатів в бухгалтерському обліку визначено у П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", а саме: на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю. При цьому, П(С)БО 13 "Фінансові інструменти" не містить визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актах. Тобто, жодним нормативно-правовим актом не встановлений порядок та методика проведення дисконтування позики отриманої в іноземній валюті. Вважає, що оскільки у період з 01.01.2015 по 30.09.2018 погашення позики не відбувалося, то на кожну звітну дату амортизаційна собівартість зобов`язання по отриманій позиці буде дорівнювати 8999955,00 доларів США.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста від 04.11.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020, задоволено адміністративний позов ПП "Санта-Україна": визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.03.2019 № 0105.

Постановою Верховного Суду від 01.09.2020 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020, справу № 640/6212/19 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою суду від 21.09.2020 адміністративну справу № 640/6212/19 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 22.10.2020.

07.10.2020 до суду від позивача надійшли пояснення та витребувані документи на виконання ухвали суду від 21.09.2020. Позивач стверджує, що не є компанією, що займається виключно лізинговою діяльністю. Зазначив, що у період, за який відповідачем була проведена перевірка, сума кредиту, отриманого від компанії "Max Credit Investment limited" більше ніж у 3,5 рази перевищувала розмір власного капіталу ПП "Санта-Україна". Дана інформація щодо пов`язаності ПП "Санта-Україна" з компанією "Max Credit Investment limited" була встановлена відповідачем під час проведення податкової перевірки та зафіксована у акті перевірки.

08.10.2020 до суду від представника відповідача Павленка С.С. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що позивачем при визначенні фінансового результату в розрахунок доходу не включено фінансовий дохід від дисконтування заборгованості згідно договору позики від 10.12.2010 № 2. Стверджує, що процентний дохід від отриманої позики згідно договору позики від 10.12.2010 № 2 має бути визнаний ПП "Санта-Україна" та повинен становити 81870817,00 грн. При цьому підприємство на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінює за амортизованою собівартістю, а тому має право відображати у складі витрат амортизаційну вартість дисконту, загальна сума якої за період з 01.04.2015 по 30.09.2018 складає 35818482,00 грн.

Представником відповідача у судовому засіданні 22.10.2020 подано клопотання про про виклик в якості свідка головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок в аграрно-промисловій сфері управління податкового аудиту у сфері матеріального виробництва ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні 22.10.2020 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 22.10.2020 закрито підготовче провадження у справі № 640/6212/19 та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 19.11.2019.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 19.11.2020 адміністративну справу № 640/6212/19 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 04.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2021 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.02.2021 заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 04.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши думку представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 26.12.2018 по 07.02.2019 посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПП "Санта-Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 21.02.2019 № 115/26-15-14-01-05/30634862.

У акті перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано порушення ПП "Санта-Україна" вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 та пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2018 року в загальному на 61076490,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки від 21.02.2019 № 115/26-15-14-01-05/30634862, контролюючи органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 № 0105, яким зменшено суму від`ємного значення оподаткування податком на прибуток на 61076490,00 грн.

Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Cкасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не встановили, чи є компанія "Max Credit Investment Limited" (Великобританія) пов`язаною особою-нерезидентом, чи перевищує сума боргових зобов`язань більш ніж в 3,5 рази суму власного капіталу підприємства, або більш ніж в 10 разів за умови, що позивач є компанією, що займається виключно лізинговою діяльністю, та чи встановлювалось це під час податкової перевірки та зафіксовано в акті перевірки, що також не вбачається з судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту акта перевірки контролюючим органом було встановлено, що компанія "Max Credit Investment Limited" (Великобританія) є пов`язаною особою-нерезидентом, і сума боргових зобов`язань ПП "Санта-Україна" перевищувала більш ніж в 3,5 рази суму власного капіталу підприємства.

За визначенням підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові Інструменти", що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 за №1050/6241 (далі - П(С)БО 13), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Згідно визначених понять у пункті 4 вказаного Положення, фінансовий актив - це:

а) грошові кошти та їх еквіваленти;

б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства;

в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах;

г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:

а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;

б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Таким чином, видана позика - це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом для отримання коштів у майбутньому, а отримана позика - це фінансове зобов`язання, оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 вказаного Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.

При цьому, суд звертає увагу, що П(С)БО 13 не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

Пунктом Б5.1.1 Додатка Б до Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 "Фінансові інструменти" (МСФЗ 9) визначено, що для оцінки справедливої вартості позики, виданої на неринкових умовах, необхідно продисконтувати всі майбутні грошові надходження по такій позиції за переважаючою ринковою ставкою відсотка для аналогічного інструмента з аналогічним кредитним рейтингом.

Під аналогічним інструментом розуміється кредит або позика з аналогічним терміном, валютою, типом відсоткової ставки, схемою руху грошових коштів, наявністю застави і базою для нарахування відсотків.

Справедлива вартість виданої позики дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент (подібний за валютою, строками, типом ставки відсотка та іншими ознаками). Різниця між сумою позики та її справедливою вартістю є витратами. Водночас, в процесі амортизації фінансового активу визнаються фінансові доходи (пункт 5.7.2 МСФЗ 9).

Згідно з параграфом К384 Додатка В до МСФЗ 9 грошові потоки, пов`язані з короткостроковою дебіторською заборгованістю, не дисконтують, якщо вплив дисконтування є несуттєвим.

Таким чином, якщо поворотна фінансова допомога є короткостроковою (якщо її буде повернуто протягом 12 місяців), то позикодавець може не дисконтувати грошові потоки. Якщо ж поворотна допомога є довгостроковою, то необхідно провести дисконтування грошових потоків, суму дисконту віднести на витрати, а в подальшому визнавати фінансові доходи в процесі амортизації такого дисконту.

Разом з тим, пунктом 5.4.2 МСФЗ 9 визначено, що кращим свідченням справедливої вартості є ціни котирування на активному ринку. Якщо ринок для фінансового інструмента не є активним, суб`єкт господарювання встановлює справедливу вартість, застосовуючи метод оцінювання. Мета застосування методу оцінювання - встановити, якою буде ціна операції на дату оцінки в обміну між незалежними сторонами, виходячи з звичайних міркувань бізнесу. Методи оцінювання охоплюють застосування останніх ринкових операцій між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами, якщо вони доступні; посилання на поточну справедливу вартість іншого інструмента, який в основному є подібним; аналіз дисконтованих грошових потоків та моделі опціонного ціноутворення. Якщо є метод оцінювання, який звичайно використовують учасники ринку для визначення ціни інструмента, і доведено, що він надає достовірні попередні оцінки цін, отриманих у фактичних ринкових операціях, то суб`єкт господарювання застосовує цей метод. В обраному методі оцінювання максимально використовуються ринкові показники та інформація та якомога менше спираються на дані, специфічні для суб`єкта господарювання. Він поєднує всі чинники, які учасники ринку розглядали би при встановленні ціни, і він узгоджується з прийнятими економічними методологіями ціноутворення щодо фінансових інструментів. Періодично суб`єкт господарювання обстежує метод оцінювання та перевіряє його на достовірність, застосовуючи ціни будь-яких поточних ринкових операцій з таким самим інструментом (тобто без змінювання та перепакування), які спостерігаються, або на основі інших доступних ринкових даних, які спостерігаються.

Згідно з пунктом Б5.4.3 МСФЗ 9 фінансовий інструмент вважається котируваним на активному ринку, якщо ціни котирування легко і регулярно доступні (за допомогою біржі, дилера, брокера, промислової групи, служби інформації про ціни або регулівного органу) та відображають фактичні й регулярно здійснювані ринкові операції між незалежними сторонами. Справедлива вартість визначається як ціна, узгоджена між зацікавленим покупцем та зацікавленим продавцем в операції незалежних сторін. Мета визначення справедливої вартості для фінансового інструмента, який відкрито купується та продається на активному ринку - отримати ціну, за якою відбулась би операція з цим інструментом (тобто без модифікації або перепакування інструмента) на кінець звітного періоду на найсприятливішому активному ринку, до якого суб`єкт господарювання має безпосередній доступ.

Відповідно до пункту Б5.4.6 МСФЗ 9 якщо ринок для фінансового інструмента не є активним, суб`єкт господарювання встановлює справедливу вартість, застосовуючи метод оцінювання. Цей метод базується на застосуванні останніх ринкових операцій між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами (якщо вони доступні), посиланні на поточну справедливу вартість іншого інструмента, який є практично таким самим, аналізі дисконтованих грошових потоків та моделі опціонного ціноутворення. Якщо є метод оцінювання, який зазвичай використовують учасники ринку для визначення ціни інструмента, і доведено, що він надає достовірні оцінки цін, отриманих у фактичних ринкових операціях, то суб`єкт господарювання застосовує цей метод.

Також пунктом 29 П(С)БО 13 визначено, що позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми позики) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента.

У пункті 31 П(С)БО 13 зазначено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Виходячи з положень МСФЗ, перед тим як оцінювати грошові потоки платник податків сам має право визначити за якою методикою їх оцінювати: за ціною котирування ціни на активному ринку чи, застосовуючи метод оцінювання, у разі відсутності активного ринку.

Крім того, оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а ДФС не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків щодо методики.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті" ПП "Санта-Україна" станом на 01.01.2015 має заборгованість у валюті в розмірі 8999955 дол. США (141 916294,41 грн).

Вказана заборгованість виникла у зв`язку з отриманням ПП "Санта-Україна" позики в розмірі 8999955 дол. США від компанії "Max Credit Investment Limited" (Великобританія) згідно договору позики від 10.12.2010 №2. Згідно вказаного договору: відсоткова ставка - 10% річних до 31.01.2015, 6,7% річних з 01.02.2015 по 31.12.2022 (згідно додаткової угоди №9 від 01.02.2015); строк погашення - 31.12.2022; позика надана для формування оборотних активів компанії.

У період, який охопила перевірка, позивач не погасив позику та на кожну звітну дату відображав амортизаційну собівартість зобов`язання по отриманій позиці в розмірі 8 999 955 дол. США.

Відповідач зазначає, що у зв`язку із неповерненням позивачем вказаної позики в період, який охопила перевірки, така позика є довгостроковим фінансовим зобов`язанням при проведенні оцінки якого необхідно здійснювати дисконтування заборгованості, шляхом вирахування різниці (дисконту) між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання із застосуванням П(С)БО 11 "Зобов`язання".

Надаючи правову оцінку доводам відповідача в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" (П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

В розумінні цього П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

За змістом пунктів 7, 8 і 10 П(С)БО 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Пунктами 11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.

Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Таким чином, що зобов`язання, які виникли на підставі договору позики від 10.12.2010 №2 за своїм змістом є довгостроковими зобов`язаннями. Відтак, такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються за теперішньою вартістю, а не за сумою погашення.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Для погашення зобов`язання за договором позики, позивач повинен сплатити позикодавцю відповідно до умов договору суму основного боргу і нараховані відсотки.

Відтак, для розрахунку теперішньої вартості позики необхідно враховувати, що майбутні грошові потоки будуть включати не тільки безпосередньо погашення боргу (суму заборгованості за тілом кредиту), а й погашення відсотків за кредитом.

Поряд з цим, розрахунок контролюючим органом теперішньої вартості позики без врахування необхідності погашення відсотків за договором, є необґрунтованим.

У розумінні П(С)БО 13, зобов`язання позивача за договором позики відносяться до фінансових інструментів, а саме - фінансових зобов`язань як контрактного зобов`язання щодо: а) передачі грошових коштів або інших фінансових активів іншому підприємству; б) обміну фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

У силу пунктів 10, 11, 29, 31 і 32 П(С)БО 13 фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною - укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Безумовні права вимоги і зобов`язання визнаються фінансовими активами і фінансовими зобов`язаннями, якщо за умовами контракту підприємство має право на отримання грошових коштів або бере на себе зобов`язання сплатити грошові кошти.

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Таким чином, порядок оцінки фінансових інструментів у вигляді фінансових зобов`язань та відображення її результатів в бухгалтерському обліку визначено у П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", а саме: на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю.

При цьому, П(С)БО 13 "Фінансові інструменти" не містить визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актах.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно міжнародного стандарту фінансової звітності 39 (ІAS 39) амортизована собівартість - це вартість, за якою оцінюються фінансовий актив, фінансові зобов`язання та яка складається з собівартості придбання, зменшеної на суму погашення основної суми боргу, збільшеної (зменшеної) на суму накопиченої амортизації будь-якої різниці між первісною вартістю та вартістю погашення, розрахованої з використанням ефективної ставки процента, зменшеної на суму часткового списання внаслідок зменшення корисності.

За змістом пункту 140.2 статті 140 ПК України для платника податку, у якого сума боргових зобов`язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3,5 рази (для фінансових установ та компаній, що займаються виключно лізинговою діяльністю, більш ніж в 10 разів), фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів.

Сума боргових зобов`язань, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, та власного капіталу для цілей цього пункту визначається як середнє арифметичне значень боргових зобов`язань, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, та власного капіталу на початок та кінець звітного податкового періоду з урахуванням процентів, зазначених у пункті 140.3 цієї статті.

Враховуючи, що у період з 01.01.2015 по 30.09.2018 погашення позики не відбувалось, то на кожну звітну дату амортизаційна собівартість зобов`язання по отриманій позиці складає 8999955 дол. США, за якою позивач і оцінював таке фінансове зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Санта-Україна" (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 15, ідентифікаційний код 30634862) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.03.2019 № 0105.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) на користь Приватного підприємства "Санта-Україна" (01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 15, ідентифікаційний код 30634862) 19210,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2021 року.