Справа № 642/6441/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.Справа № 642/6441/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Вікторов В.В., вул. Полтавський шлях, 20, м. Харків, Харківська, 61052, повний текст складено 11.01.21 року по справі № 642/6441/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кускова Дениса Сергійовича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кускова Дениса Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Постанову серії ЕАМ 18 № 3352550 від 28.10.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кусковим Денисом Сергійовичем, - залишено без змін.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що порушення ним п. 8.5.1 ПДР не підтверджується жодними доказами, а відповідачем не доведена наявність події правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кусков Д.С. виніс постанову серії ЕАМ № 3352550 від 28.10.2020 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У вищевказаній постанові зазначено, що 28.10.2020 о 21-49 год. м. Харків Мерефянське шосе, 46 км. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FIAT NUOVO DOBLO НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1, а саме перетнув її для обгону попереду рухаючого транспортного засобу.

Не погодившись із прийнятим рішенням суб`єкта владних повноважень про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 10, 11 КУпАП).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.5ПДРУкраїни дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Відповідно до п. 8.5.1ПДР України горизонтальна розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з п. 34 ПДР України.

Відповідно до змісту п.1 розділу 34 ПДР визначається, що горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Також, згідно зі змістом п.1 розділу 34 ПДР визначено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Як виняток, лінію 1.1 перетинати дозволяється, якщо нею позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, а також, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно з ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З аналізу вищезазначених норм закону, доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Зі змісту постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, вбачається, що позивач не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1, а саме перетнув її для обгону іншого транспортного засобу.

Зазначені обставини заперечуються позивачем, який вказує, що він, керуючи автомобілем, не перетинав суцільної дорожньої лінії. З його пояснень вбачається, що на відрізку дороги по Мерефянському шосе, перед мостом встановлений дорожній знак, яким забороняється рух великовагових транспортних засобів та вантажного транспорту вагою понад 10 тон. Перед ним рухався вантажний автомобільний транспорт зі швидкістю руху менше 30 км/год., за мостом вантажному транспортному засобу органами патрульної поліції було вказано зупинитись, тому водій даного транспортного засобу, побачивши сигнал зупинки, почав рухатись ближче до правого краю дороги, прижавшись до узбіччя, та зупинився. Під час цього маневру він продовжував рухатись в межах смуги руху та здійснив об`їзд, зупиняючого вантажного транспортного засобу, не перетинаючи горизонтальної суцільної дорожньої розмітки. В цей час транспортний засіб позивача було зупинено патрульною поліцією.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів вчинення позивачем правопорушення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, об`єктивна сторона якого викладена в оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, пояснень свідків, фото- чи відео матеріалів тощо, відповідачем до суду не надано.

З огляду на ненадання відповідачем належних доказів вчинення позивачем такого правопорушення суд позбавлений можливості оцінити дорожню ситуацію з урахуванням пояснень ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачем за подачу адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. згідно з дублікатом квитанції про сплату № 0.0..1 від 30.11.2020 (а.с. 8), також за подачу апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 630,60 грн. відповідно до квитанції про сплату № 0.3.1 від 19.01.2021. (а.с. 69)

Аналізуючи викладене, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1051 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 року по справі № 642/6441/20 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кускова Дениса Сергійовича про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ 18 № 3352550 від 28.10.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова