Справа № 640/8049/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8049/19 Суддя першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Собківа Я.М. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

за участю:

представника позивача: - Сулими О.О.,

представника відповідача: - Подвич Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року та № 076884203 від 09.07.2018 року;

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві №Ф-188 від 09.07.2018 року та № Ф-165505-17 від 05.09.2018 року;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № 166665-17 від 05.09.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 05.09.2018 року № 166665-17 про опис майна у податкову заставу;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, проведеної на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551 у період 10.05.2018 по 16.05.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

28 січня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 3655, Головним управлінням ДПС у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, в той час як рішення суду першої інстанції законним та таким, що ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, прийняті ним за результатом проведеної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , винесені контролюючим органом на підставі та в межах норм чинного законодавства.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підставі 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 т. 82 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25 квітня 2018 року № 7551 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року та з питань повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 23.05.2018 року № 2379/26-15-42-03/ НОМЕР_1 (далі - Акт) та встановлено порушення вимог:

- п. 291.4 ст. 291, п. 292.1 ст. 292 ПК України - не нараховано та не сплачено єдиного податку у сумі 6 976,26 грн.;

- пп. 49.18.5 п. 49.18. ст. 49 та п. 177.5. п. 177.11 ст. 177 ПК України - не подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 2016 та 2017 рік;

- п. 177.2. ст. 177 ПК України - занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 225 000,00 грн.;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не подано звіт про нарахування доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та таблицю № 1 нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями за 2017 рік;

- абз. 3, ч. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - занижено єдиний соціальний внесок у сумі 101 277,00 грн.;

- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України - не надав документи на перевірку.

На підставі вказаного Акта контролюючим органом винесено:

- податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2018 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на суму 69 676,26 грн. і штраф 17 419,07 грн., а загалом 87 095,33 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2018 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на суму 18 750,00 грн. і штраф 4687,50 грн., а загалом 23 437,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2018 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 225 000,00 грн. і застосовано штраф 56250,00 грн, а загалом на суму 281 250,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2018 року форми «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення № від 09.07.2018 року форми «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування

- рішення № від 09.07.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 10 127,70 грн.;

- рішення № від 09.07.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-188 від 09.07.2018 року у сумі 101277,00 грн.

У подальшому контролюючим органом прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-165505-17 від 05.09.2018 року, якою зобов`язано сплатити борг у сумі 108032,92 грн. з яких сума недоїмки 98735,22 грн. та штраф 9297,70 грн.;

- податкову вимогу №166665-17 від 05.09.2018 року форми «Ф», якою визначено податковий борг у сумі 425087,00 грн. з яких основний платіж 313061,02 грн., штрафні (фінансові) санкції 78206,57 грн., пеня 33819,41 грн.;

- рішення про опис майна у податкову заставу № 166665-17 від 05.09.2018 року, яким відповідно до ст. 89 ПК України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віддані або оперативному управлінні) платника податків. Вважаючи вищевказані податкові - повідомлення - рішення, вимогу про сплату боргу, рішення про опис майна у податкову заставу, рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (п.п. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Відповідно до п.75.1. ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності підстав виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова. Таким чином, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає за наявності двох умов:

1) у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства;

2) не надання платником пояснень та їх документальних підтверджень на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4, п. 78.1 ст. 78, ст.. 79 ПК України, згідно наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 7551 від 25.04.2018 року.

Як зазначено в Акті перевірки від 23.05.2018 року № 2379/26-15-42-03/ НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_1 повідомлений про проведення даної перевірки повідомленням від 25.04.2018 року № 19585/26-15-42-03-28, що разом з копією наказу № 7551 від 25.04.2018 року направлено платнику податків на податкову адресу поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Втім, колегія суддів вважає такі доводи відповідача протиправними, з огляду на наступне.

Позивачем як в позовній заяві, так і під час апеляційного розгляду справи було наголошено, що ФОП ОСОБА_1 не отримував наказ та повідомлення про проведення документальної позапланової перевірки, вказане підтверджується також й наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: згідно копії поштового конверту з адресою позивача, останній повернувся «за закінченням встановленого строку зберігання», більше того, в матеріалах справи відсутній опис вкладення, а отже є неможливим встановити, що саме направлялось на адресу ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом.

Крім того, відповідно до преамбули наказу ГУ ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551 (далі - «Наказ») про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , Перевірка була призначена з підстав, визначених у пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, тобто через те, що: «виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту».

Натомість, у повідомленні від 25.04.2018 року № 19585/6-15-42-03-28 про проведення перевірки зазначено, що перевірка буде проведена з підстав, визначених у пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, тобто через те, що: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Наведене свідчить, що контролюючим органом в наказі та повідомленні про проведення перевірки визначені різні підстави для проведення позапланових перевірок.

Крім того, в повідомленні від 25.04.2018 року № 19585/26-15-42-03/28, що міститься в матеріалах справи вказано, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 розділу ІІ ПК України слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання усіх документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби.

Втім, як було зазначено вище, позивач не отримував в установлений нормами ПК України строк, ані наказу, ані повідомлення про проведення перевірки, а враховуючи вид перевірки, а саме - документальна невиїзна, позивачем звісно не було надано контролюючому органу жодних документів, мова про які йшла в повідомленні, адже позивач фактично не міг цього зробити через неотримання копії вищевказаних документів.

Колегія суддів наголошує, що у випадку не отримання повідомлення та наказу про проведення перевірки у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення такої перевірки, а отже дії щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 є протиправними.

Варто наголосити, що Верховний Суд в постанові від 21.02.2020 року у справі № 826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

На переконання колегії суддів, порушення, які були допущені ГУ ДФС у м. Києві при проведенні спірної перевірки є такими, що тягнуть за собою протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, адже контролюючим органом (з підстав не отримання первинних документів від позивача) не було враховано низку фактів, що мали значення для донарахування ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань зі сплати податків.

Згідно з положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Із Акту перевірки убачається, що позивач з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року перебував на спрощеній системі оподаткування другої групи.

Відповідно до п. 2 п. 291.4. ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Відповідачем в Акті перевірки було зазначено, що згідно наданих до ДПІ у Солом`янському р-ні ГУ ДФС у м. Києві податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця задекларовано загальну суму доходу за звітний (податковий) період у сумі:

За 2016 рік - 1 440 000,00 грн.;

За 2017 рік - 1 250 000 грн.

Втім, в ході проведення перевірки для з`ясування питання дотримання позивачем вимог діючого законодавства щодо декларування доходів, передбачених ст. 292 ПК України опрацьовано відомості з бази даних ДРФО та встановлено, що платником податку у перевіряємому періоді отримано дохід в сумі:

За період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року - 1 253 011,09 грн.;

За період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року - 711497,28 грн.;

За період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року - 0,00 грн.;

За період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року - 0,00 грн.;

За період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року - 55505,00 грн.;

За період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року - 606133,00 грн.;

За період з 01.07.2017 року по 30.09.2017 року - 0,00 грн.;

За період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року - 0,00 грн.

У зв`язку із зазначеним, контролюючим органом було зроблено висновок, що позивачем порушено 291.4. ст. 291, п. 291.1. ст. 292 ПК України, а саме за І півріччя 2016 року обсяг доходу перевищує 1 500 000,00 грн. на суму 464 508,37 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає звернути увагу на наступне.

Згідно з актом перевірки, підставою для нарахування єдиного податку та єдиного внеску став висновок про те, що позивач занизив власний дохід за 2016 рік, а підставою для нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та іншої частини єдиного внеску - висновок про те, що обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 за І півріччя 2016 року перевищив граничну суму, яка дає право перебувати на спрощеній системі оподаткування (1500000 грн. 00 коп.), у зв`язку з чим був зобов`язаний з 01 липня 2016 року перейти на сплату інших податків і зборів. Оскільки позивач таких дій не вчинив, контролюючий орган самостійно здійснив розрахунок податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

Втім, як наголошено відповідачем, сума у розмірі 464 508,37 грн., яку відповідач вказав у Акті перевірки як суму перевищення граничної суми доходу, не підлягала декларуванню, оскільки ця сума була повернена окремими розрахунками позивачем у готівковій формі контрагентам, з якими ФОП ОСОБА_1 співпрацював протягом звітного (податкового) періоду за 2016 рік.

Так, протягом періоду, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 здійснював, у тому числі, оптову та роздрібну торгівлю товарами, зокрема, одягом і взуттям, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Контрагенти, з якими співпрацював позивач, замовляли товари у ФОП ОСОБА_1 та перераховували йому грошові кошти у вигляді попередньої оплати за товар у безготівковій формі на банківський рахунок позивача. Однак, протягом І півріччя 2016 року Позивач отримав замовлення та передплату за велику кількість товару, та не зміг виконати свій обов`язок з його продажу (поставки), внаслідок чого був вимушений повернути попередньо сплачені грошові кошти у готівковій формі.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до пп. 5 п. 292.11 ст. 292 ПК України до складу доходу платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, не включаються, зокрема: суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів.

Отже, суми коштів попередньої оплати за товари, отримані продавцем, не можуть бути віднесені до складу доходу у випадку, якщо такі кошти повертаються покупцю.

Внаслідок реалізації обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 693 ЦК України, позивач здійснив повернення попередньої оплати за товар в готівковій формі на суму 464 508,37 грн., через що зазначена сума не може бути віднесена до складу доходу позивача за І півріччя 2016 року. Тобто, позивачем не було перевищено обсягу доходу для платника єдиного податку другої групи у 1 500 000,00 грн., передбаченого пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

Відповідачем даних тверджень позивача не було взято до уваги, як і не було спростовано належними доказами по справі.

З урахуванням викладеного, Позивач не був зобов`язаний:

- сплачувати єдиний податок за підвищеною ставкою;

- з 01.07.2016 року переходити на сплату інших податків і зборів, в тому числі і податку на доходи фізичних осіб, а отже, не був зобов`язаний здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування;

- подавати податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік.

Варто також наголосити, що протягом усього періоду, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку ІІ групи, як встановлено вище, позивач з 01.07.2016 року не був зобов`язаний переходити на сплату інших податків і зборів, в тому числі і податку на доходи фізичних осіб, а отже, не був зобов`язаний здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування, в той час як рішення щодо анулювання відповідним контролюючим органом реєстрації позивача як платника єдиного податку ІІ групи в межах спірного періоду не приймалось.

Щодо рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30 березня 2018 року № 287/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, варто зазначити наступне.

Дослідивши рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30 березня 2018 року № 287/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 , колегія суддів встановила, що підставою для виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку стала наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідових кварталів. Це рішення було винесене на підставі службової записки від 22 березня 2018 року № 3512/26-15-13-02-17, у якій зазначено, що у позивача наявний податковий борг протягом двох послідових кварталів за період з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року.

У рішенні від 30 березня 2018 року № 287/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 зазначено, що позивач підлягає виключенню з реєстру платників єдиного податку з 31 березня 2018 року.

Втім, виконуючи рішення від 30 березня 2018 року № 287/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 , яким передбачено виключення позивача з переліку платників єдиного податку з 31 березня 2018 року, Головне управління ДФС у м. Києві внесло іншу дату виключення ФОП ОСОБА_1 із вказаного переліку - 01 липня 2016 року.

Під час судового засідання (в суді апеляційної інстанції в 2019 році) представники сторін підтвердили, що інше рішення про виключення ФОП ОСОБА_1 з переліку платників єдиного податку не приймалося.

Відповідно до листа Головного управління ДФС у м. Києві від 04 червня 2019 року № 67836/К/26-15-42-03-27, копія якого долучена до матеріалів справи в суді першої інстанції, та листа від 24 вересня 2019 року № 2104/26-15-33-17-17, який наданий до суду апеляційної інстанції, підставою для внесення до реєстру платників єдиного податку дати анулювання - 01 липня 2016 року стало встановлення під час проведення документальної позапланової перевірки, результати якої оформлені актом від 23 травня 2018 року № 2379/26-15-42-03/ НОМЕР_1 , порушення позивачем 01 липня 2016 року умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2020 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 року, адміністративний позов було задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №287/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 від 30 березня 2018 року про виключення з реєстру платників єдиного податку; визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з внесення до реєстру платників податку єдиного податку дати анулювання реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку 01 липня 2016 року та зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві видалити з реєстру платників єдиного податку дату анулювання реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку 01 липня 2016 року.

Будь якого іншого рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку не приймалось, отже, на переконання колегії суддів ФОП ОСОБА_1 правомірно перебував на спрощеній системі оподаткування протягом 2016 та 2017 років.

З урахуванням викладеного, позивач не був зобов`язаний:

- сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір,

- подавати податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік,

- подавати звітність та додатково сплачувати єдиний внесок.

Також, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що за результатами звітного (податкового) періоду за 2017 рік, позивач подав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (далі - «Податкова декларація»), якою задекларував загальну суму доходу - 1 250 000 грн.

Згодом, з метою уточнення показників господарської діяльності, позивач подав звітну нову податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 було отримано за 2017 рік дохід у розмірі 857 294,00 грн.

Податковим органом було прийнято нову податкову декларацію, що підтверджується відміткою про отримання вхідного листа № 14111 від 26.01.2018 року.

Водночас, у Акті перевірки відповідач вказав, що згідно наданих податкових декларацій позивачем задекларовано загальну суму доходу за 2017 рік - 1 250 000 грн.

З вказаного вбачається, що в рамках перевірки, відповідачем не було враховано нову податкову декларацію та допущено помилки при визначенні загального оподатковуваного доходу за звітний (податковий) період - 2017 рік та, як наслідок, було невірно визначено суми грошових зобов`язань у податкових повідомленнях-рішеннях, які на думку податкового органу підлягали сплаті, та помилково застосовано штрафні (фінансові) санкції (нарахування пені).

З огляду на вищевикладене та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, проведеної на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551 у період 10.05.2018 по 16.05.2018 року, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року; рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року та № 076884203 від 09.07.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи станом на 03 липня 2019 року затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно розділу VI зазначеної вище Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку. З урахуванням того, що судом встановлено протиправність винесення контролюючим органом спірних податкових повідомлень рішень, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві №Ф-188 від 09.07.2018 року та № Ф-165505-17 від 05.09.2018 року та податкової вимоги Головного управління ДФС у м. Києві № 166665-17 від 05.09.2018 року є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 88.2 ст. 88 ПК України).

Згідно пп. 89.1.2 п. 89.1 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно пункту 8 розділу І Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 (надалі по тексту - Порядок №586), день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів відповідно до законодавства.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 11 розділу І Порядку №586).

Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу (пункт 12 розділу І Порядку №586).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку №586, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг. З урахуванням того, що судом встановлено протиправність винесення контролюючим органом спірних податкових повідомлень рішень, та, як наслідок податкової вимоги, вимоги про сплату боргу (недоїмки) рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 05.09.2018 року № 166665-17 про опис майна у податкову заставу також підлягає скасуванню, як похідне.

Втім, колегія суддів вважає необґрунтовану позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551, адже судом не встановлено протиправності винесення останнього.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції адміністративний позов задоволено частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 31 696,50 грн. (11526 грн. за подання позовної заяви + 23052 грн. за подання апеляційної скарги/12) пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, проведеної на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2018 року № 7551 у період 10.05.2018 по 16.05.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року, № від 09.07.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.07.2018 року та № 076884203 від 09.07.2018 року.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві №Ф-188 від 09.07.2018 року та № Ф-165505-17 від 05.09.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві № 166665-17 від 05.09.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 05.09.2018 року № 166665-17 про опис майна у податкову заставу.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул.. Шолуденка 33/19, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 31 696,50 грн. (тридцять одна тисяча гривень шістсот дев`яносто шість гривень п`ятдесят копійок).

У задоволенні решти позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.М.Собків

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 16 лютого 2021 року.