Справа № 640/29275/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Київ № 640/29275/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод

надпотужних трансформаторів»

до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови

від 26.10.2020 ВП№63339748 в частині,

за участю:

представника відповідача - Кушнір Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (далі-позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України (далі-відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 №63339748 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 820 000 доларів США (USD).

В обгрунтування позовних вимог вказано, що 10.11.2020 на адресу приватного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 26.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63339748. Як зазначено в постанові, підставою відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис №140, виданий 13.02.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою Валентиною Михайлівною про звернення стягнення на корпус №2 інв. №330, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Випробувачів, будинок 2 (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Запорізький завод надпотужних трансформаторів». За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» за договором про відкриття кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012 в сумі 58 200 000 доларів США, що становить основну суму заборгованості (тіло кредиту) та є частиною заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012. Згідно пункту 3 постанови від 26.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63339748 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 5 820 000 доларів США (USD).

Позивач вважає, що постанова від 26.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63339748 прийнята незаконно в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 820 000 доларів США (USD), оскільки предметом примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачу на праві приватної власності. На думку позивача, саме виходячи з вартості майна, переданого в іпотеку, державним виконавцем мала бути розрахована сума виконавчого збору, яка повинна становити 10 % від вартості предмета іпотеки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/29275/20, з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Зобов`язано відповідача у встановлений судом строк надати суду належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №63339748. Призначено адміністративну справу №640/29275/20 до судового розгляду по суті на 15.02.2021, з викликом сторін.

Представником відповідача 10.02.2021 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно положень статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», 26.10.2020 старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Григорян О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63339748 з примусового виконання виконавчого напису №140, виданого 13.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М., згідно якого звернуто стягнення на корп. №2 інв. №330, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, буд. 2, (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Запорізький завод надпотужних трансформаторів». За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» за договором про відкриття кредитної лінії №72-В/1208/КЛ-КБ від 21.09.2012 в сумі 58 200 000 доларів США, що становить основну суму заборгованості (тіло кредиту) та є частиною заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012. Вказано, що у відповідності до абзацу 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», в пункті 3 своєї постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначив: «Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 5 820 000 доларів США (USD)».

Представник відповідача вважає необгрунтованим твердження позивача відносно того, що «саме виходячи з вартості майна, переданого в іпотеку, державним виконавцем мала бути розрахована сума виконавчого збору, яка повинна становити 10% від вартості предмета іпотеки», оскільки у пред`явленому на виконання вказаному вище виконавчому документі чітко визначена сума заборгованості, вартість предмета іпотеки у даному виконавчому документі не зазначено та державному виконавцю на момент відкриття виконавчого провадження - невідома. Таким чином, на думку представника відповідача, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця відсутні повноваження робити вказаний вище розрахунок та не зазначати суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні 15.02.2021 представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 15.02.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 26.10.2020 ВП №63339748 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 13.02.2020 №140, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою Валентиною Михайлівною, відповідно до якого звернуто стягнення на корпус №2 інв. №330. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Випробувачів, будинок 2 (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД НАДПОТУЖНИХ ТРАНСФОРМАТОРІВ". За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства "СБЕРБАНК" за договором про відкритій кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012 в сумі 58 200 000 доларів США, що становить основну суму заборгованості (тіло кредиту) та є частиною заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012.

Пунктом 3 вказаної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 5820000 долари США (USA).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою в частині стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 5820000 долари США. позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно статті 2 Закону №1404-VIII здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З урахуванням викладеного, виконавчий збір є санкцією майнового характеру, яка накладається за відмову боржника в добровільному порядку виконати вимоги виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 ВП №63339748 та розраховуючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив з приписів статей 26, 27 Закону №1404-VIII.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах вимогами виконавчого документа передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на корпус №2 інв. №330. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Випробувачів, будинок 2 (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД НАДПОТУЖНИХ ТРАНСФОРМАТОРІВ"

Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Приписами статті 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

В силу приписів статті 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, восстановлениях законом або договором.

Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 29.03.2017 у справі №3-1591гс16.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

З аналізу наведених положень норм матеріального права суд дійшов висновку, що реалізація заставленого майна позивача могла бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, як це визначено Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», що виключало можливість для позивача добровільно виконати вимоги виконавчого документу.

З матеріалів справи вбачається, 18.07.2013 між публічним акціонерним товариством «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (правонаступником прав та обов`язків якого є приватне акціонерне товариство «Запорізький завод надпотужних трансформаторів»), (Іпотекодавець), що є майновим поручителем юридичної особи - публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», (Боржник), та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником прав та обов`язків якого є акціонерне товариство «Сбербанк»), (Іпотекодержатель), укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. та зареєстрований в реєстрі за №747 (надалі - Іпотечний договір).

Згідно пункту 1.1. Іпотечного договору, у відповідності до цього договору в забезпечення виконання зобов`язань Боржника, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії номер 72-В/12/08/КЛ-КБ, укладеного між Боржником і Іпотекодержателем 21.09.2012, з усіма змінами і доповненнями до нього укладеними протягом строку його дії (надалі - Основний договір), які (зобов`язання) перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором, Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. цього договору (надалі - Предмет іпотеки).

Відповідно до абзацу першого пункту 3.1. Іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є корпус 2 інв. №330 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1), що розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, будинок 2 (два).

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач не виступав основним боржником за Договором іпотеки від 18.07.2013, а виступав майновим поручителем юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор»

Відповідно до термінів визначених у статті 1 Закону України «Про іпотеку»: іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

З долучених позивачем договорів судом встановлено, що позивач не був боржником за Договором іпотеки, а мав правовий статус майнового поручителя, як особи, що передала належне йому на праві власності майно в іпотеку, для забезпечення виконання зобов`язання іншої юридичної особи.

Вартість предмета іпотеки відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Майновий поручитель відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, майновий поручитель несе відповідальність перед боржником виключно в межах вартості предмета іпотеки, що у свою чергу, визначається угодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

З матеріалів справи вбачається, що в пункті 3.2. Іпотечного договору зазначено, що заставна вартість предмету іпотеки складає 31 172 780,00 грн., що за офіційним обмінним курсом НБУ/крос-курсом станом на 18 липня 2013 року (1 долар США = 7,993 грн.) становить 3 900 010,01 доларів США.

В постанові про стягнення з позивача, як боржника у виконавчому провадженні ВП №63339748, виконавчого збору в сумі 5820000 долари США. перевищує 10% вартості майна боржника, а тому не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, відповідачем не доведено, що оскаржувана постанова в частині стягнення виконавчого збору від 26.10.2020 ВП №63339748 відповідає вимогам закону.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-79, 139, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грийровни від 26.10.2020 №63339748 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 820 000 доларів США (USD) (пункт 3).

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (69124, м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять гривень) 00 копійок. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 287, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.