Справа № 520/16958/2020
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 лютого 2021 року № 520/16958/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 11.10.2016 по 09.09.2020 року згідно частини 1 ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 провадження у справі відкрито.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року продовжено розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає протиправними дії відповідача по невиплаті їй при остаточному розрахунку 09.09.2020 р. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з 11.10.2016 року по 09.09.2020 року.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що для розрахунку розміру середнього заробітку необхідно керуватися п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. відповідно до якого середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахункових листів за серпень та вересень 2016 р., за 2 останні місця перед звільненням позивача розмір середньоденної заробітної плати становить 268,94 грн. (означене підтверджується Позивачем). Таким чином, належним до стягнення є період з 26.04.2019р. (день, наступний за днем сплати середнього заробітку у справі №520/4397/19) до 08.09.2020р. (день, що передує сплаті за рішенням суду), який становить 340р.дн. Підрахувавши шляхом перемноження кількості робочих днів за вказаний період та середньоденної заробітної плати Позивача, сума середнього заробітку дорівнює: 340 р. дн.* 268,94 грн. = 91439,60 грн.. Проте, означена сума середнього заробітку є не пропорційною у порівнянні з сумою, яка виплачена позивачу при звільнені (22208,61 грн.), тому пропорція має бути наступна: 22208,61/ 100% та 2558,22/11,52% грн. внаслідок чого сума середнього заробітку за період з 26.04.2019 року до 08.09.2020 року становить 10533,84 грн. (91439,60грн * 11,52% : 100%= 10533,84грн). Тому, сума середнього заробітку 10533,84грн (підрахована вище) є обґрунтованою та такою, що може бути стягнута з відповідача.

Позивачем надано відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 07.10.2016 р. № 134, ОСОБА_1 звільнено 10.10.2016 р. з посади завідувача сектору контролю та аудиту Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, відповідно до ст. 43, п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України Про державну службу, п. 6 ст. 36 КЗпПУ.

При звільненні ОСОБА_1 виплату сум, що належать їй від установи проведено 10.10.2016 р. Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 нараховано при звільненні - 22 208,61 грн., утримано податків та зборів - 4 330,68 грн., до виплати - 17 877,93 грн. Адміністрацією РВ ФДМУ по Харківській області 10.10.2016 р. згідно списку перерахованої заробітної плати (документ № 1-00000054 від 10.10.2016 р.) перераховано ОСОБА_1 17 877,93 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 р. у справі № 2040/5838/18, яке набрало законної сили, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 7776, 59 грн. в якості нарахованої індексації заробітної плати згідно ч. 6 статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України Про оплату праці за період з жовтня 2014 по грудень 2015 року включно та заробітну плату у сумі 13918, 08 грн. в якості донарахованої премії за період з березня 2009 року по грудень 2015 року включно.

РВ ФДМУ по Харківській області, на виконання вказаного рішення здійснена виплата стягнутих коштів ОСОБА_1 25.04.2019 р.

Зазначені обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 р. по справі № 520/4397/19, відповідно до якого ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, та просила суд стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області заробітну плату у сумі 170239,02 грн. в якості середнього заробітку за 633 днів затримки розрахунку при звільненні.

Вказаний позов задоволено частково та стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітні плату у сумі 17126 грн. 05 коп. в якості середнього заробітку за 633 дні затримки розрахунку при звільненні.

В рішенні суду від 11.07.2019 р. встановлено, що оскільки позивач звільнився 10.10.2016, а остаточний розрахунок фактично проведено з ним 25.04.2019р., кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2016 по 25.04.2019 включно становить 633 дні.

Після цього, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 р. по справі № 520/8628/2020, яке набрало законної сили, зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у якості оплати часу відпусток за період березень 2009 р.-грудень 2015р. у сумі 1 143грн. 08коп. та заробітну плату у якості недообчисленої матеріальної допомоги за період березень 2009 р.-грудень 2015р. у сумі 1 415грн. 14коп.

На виконання вказаного рішення відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачкою 09.09.2020 р., про що свідчать платіжні доручення № 494 від 20.08.2020р. та № 535 від 09.09.2020 року. на загальну суму 2059,36 грн.(а.с. 17-18).

Позивачка, вважаючи дії відповідача в частині не виплати їй середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні протиправними, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - КЗпП), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавцем віднесено до виключних дискреційних повноважень суду визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому єдиної методології проведення такого розрахунку не існує та розмір відшкодування залежить від фактичних обставин справи, що мають бути встановлені судом.

Зі змісту норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості саме робочих днів протягом періоду такої затримки.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), - згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відтак, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як зазначалось вище, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 р. по справі № 520/4397/19 вже було стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітні плату у сумі 17126,05 грн. в якості середнього заробітку за 633 дні затримки розрахунку при звільненні.

У вказаному рішенні зазначено, що оскільки позивач звільнився 10.10.2016, а остаточний розрахунок фактично проведено з ним 25.04.2019 р., кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2016 по 25.04.2019 включно (день, що передує даті остаточного розрахунку) становить 633 дні.

Крім того, у вказаному рішенні встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 268,94 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки суд в вищезазначеному рішенні, застосував до відповідача захід спеціального виду відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за 633 дні за період з 10.10.2016 року по 25.04.2019 року включено, тому відсутні підстави повторно стягувати з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 10.10.2016 року по 25.04.2019 року, у зв`язку з чим в цій частині позов підлягає залишенню без задоволення.

Таким чином, період неохоплений заходами спеціального виду відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені становить 341 день - з 26.04.2019 року (день, наступний за останнім днем періоду, що охоплений стягненням середнього заробітку у справі №520/4397/19) до 08.09.2020 року (день, що передую даті остаточного розрахунку з позивачем за рішенням суду від 13.08.2020 р. по справі № 520/8628/2020).

З урахуванням вказаного, сума середнього заробітку дорівнює: 341 р. дн. х 268,94 грн. = 91708,54 грн.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду із даним позовом у листопаді 2020 року, тобто зі спливом більш ніж чотири років після звільнення з роботи, яке мало місце 10.10.2016р. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, яке відбулось 09.09.2020 року, становить 2059,36 грн., що є більш ніж у сорок чотири рази меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (91708,54 грн.).

За наведених обставин, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 45854,27 грн. (50% від суми середнього заробітку за час затримки виплати).

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладено, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частково задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.04.2019р. по 08.09.2020р. (341 день) в розмірі 45854,27 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.