Справа № 320/14035/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року № 320/14035/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 22.10.2020 року №9655-16023/К-02/8-1000/20 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передували року звернення за призначенням пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 11.06.2020 зарахувати ОСОБА_1 страховий стаж та заробітну плату за період з 01.01.2004 по 10.06.2020 та провести перерахунок і виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки (2018-2020), що передували року звернення без обмеження пенсії максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 05.08.2003 йому призначено пенсію за вислугу років як працівнику льотно-випробного складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 1052,53 грн.. Оскільки позивач продовжував працювати на посадах льотного складу цивільної авіації, призначену пенсію не отримував. У червні 2020 року позивач звільнився та звернувся до відповідача про призначення (поновлення) виплати пенсії. Пенсію призначено з 11.06.2020 в розмірі 16380,00 грн., страховий стаж та заробітна плата враховані по 01.01.2004. Розмір пенсії розрахований за двоскладовою формулою, враховано середній заробіток за 2018 рік. Оскільки, при обчисленні пенсії позивача не було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки (2018-2020), що передували року звернення, не зараховано стаж та заробітну плату по дату звільнення та обмежено виплату пенсії максимальним розміром позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії. Проте, відповідач відмовив у такому перерахунку та вказав, що пенсія виплачується

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що пенсія призначена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства. У відзиві відповідач вказав, що Постановою Верховного Суду у справі №580/234/19 підтверджено правомірність дій пенсійного органу за аналогічними позовними вимогами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 05.12.1997.

Згідно довідки №/5137 від 13.01.2017 позивач є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач у період:

з 01.11.1974 по 31.07.2003 працював на посадах пілота, командира повітряних суден цивільної авіації в Донецькій державній авіакомпанії.

З 07.08.2003 по 07.04.2004 працював директором льотної служби ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії».

З 19.04.2004 по 09.01.2013 працював на посадах директора по якості з правом виконання польотів, командиром ВС А-320 ТОВ «Авіакомпанія «Донбасаеро».

З 11.01.2013 по 10.06.2020 працював за строковим трудовим договором на посаді командира повітряного судна льотної служби.

З 05.08.2003 позивачу призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видане УПФУ в Київському р-ні м. Донецька 12.11.2003.

Судом встановлено, що з 07.08.2003 позивач продовжив працювати, а тому виплату його пенсії було призупинено.

10.06.2020 позивача звільнено з посади командира повітряного судна льотної служби за власним бажанням.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про поновлення виплати пенсії у зв`язку з звільненням.

Матеріали справи свідчать, що з 11.06.2020 позивачу поновлено виплату пенсії за вислугу років як працівнику льотного складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії з надбавками з 11.06.2020 складає 26242,05 грн., максимальний розмір пенсії - 16380,00 грн. Страховий стаж для обрахунку пенсії зарахований по 31.07.2003 та складає 60 років 2 місяці 25 днів, в тому числі стаж управління літаками 20 годин за один місяць (12511грн.). Розмір пенсії розрахований за двоскладовою формулою, враховано середній заробіток за 2018 рік, заробітна плата врахована по 31.07.2003.

Судом встановлено, що 05.10.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській з заявою провести обрахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки (2018-2020), що передували року звернення, виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром та невідкладно провести виплати недоотриманих сум пенсій з вини пенсійного органу.

За результатами розгляду звернення, листом від 22.10.2020 №9655-16023/К-02/8-1000/20 відповідач повідомив, що розпорядженням від 22.09.2020 виплата пенсії відновлена з 11.06.2020, після звільнення з роботи, що давало право на пенсію за вислугу років. Розмір пенсії визначений з урахуванням коефіцієнтів підвищення заробітку і становить 16380 грн., де: 26242,05 грн. - основний розмір пенсії, 9122,05 грн. - обмеження до максимального розміру пенсії.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, який вступив в дію з 01.01.2004 (далі - Закон №1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом №1058, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058.

Таким чином, з 1 січня 2004 року стаж напряму пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До 1 січня 2004 року стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати - сумою фактично сплачених страхових внесків.

Тобто з 1 січня 2004 року враховується не трудовий, а страховий стаж. Стаття 24 Закону №1058 визначає періоди, з яких складається страховий стаж. Частина 4 статті 24 передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з відомостей персоніфікованого обліку (ОК-5) у період з 2004 по 2020 страхові внески з заробітної плати сплачені повністю, проте до страхового стажу відповідачем не враховані, що підтверджується розрахунком стажу.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу (ПС:67) до стажу зараховано періоди з 01.09.1972 по 30.09.1974, з 01.11.1974 по 17.09.1980, з 18.09.1980 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 31.07.2003.

Крім того, середній заробіток для обчислення пенсії застосований за 2018 рік у розмірі 3764,40 грн., проте пенсія поновлена у 2020 році.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при призначенні пенсій застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положеннями частини третьої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому, частина третя статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частина третя статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» викладені в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» із змінами, внесеними згідно із Законами від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Крім того, у пункті 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016.

Судом встановлено, що станом на 31 грудня 2003 року максимальний розмір пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 р. N 544 становив 150 грн. (три мінімальних розміри пенсії за віком - 50 грн. х 3), тому розмір частини пенсії за страховий стаж, набутий до 1 січня 2004 р., з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 р. N 1783 (зі змінами), становить 168 грн. (150 грн x 1,12).

Пенсія позивача призначена з 05.08.2003 в розмірі 1052,53, про що свідчить запис у пенсійному посвідченні.

Таким чином, розмір пенсії позивача перевищував законодавчо встановленого максимального розміру.

Оскільки пенсія була призначена ще з 05.08.2003 та була зафіксована в розмірі більшому, ніж максимальна пенсія ще на момент набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно обмежено її розмір десятьма прожитковими мінімумами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі №127/4267/17 та від 04.02.2019 у справі №240/5401/18, від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на Постанову Верховного Суду у справі №580/234/19 та стверджує, що даним рішенням суду підтверджено правомірність дій пенсійного органу за аналогічними позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що у Постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19 суд вказав, що оскільки на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, колегія суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду приходить до висновку, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI.

Як зазначалось вище, у справі, що розглядається, пенсія позивача з 05.08.2003 перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, а тому на позивача поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI.

Таким чином, суд не приймає до уваги такі доводи відповідача та вважає їх необґрунтованими та не доведеними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Колишнього короля Греції та інших проти Греції» (The former king of Greece and others v. Greece), заява № 25701/94, п.п.79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір в сумі 840,80 грн. по квитанції №53773 від 24.11.2020, що підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 22.10.2020 року №9655-16023/К-02/8-1000/20 у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 11.06.2020 зарахувати ОСОБА_1 страховий стаж та заробітну плату за період з 01.01.2004 по 10.06.2020 та провести перерахунок і виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки (2018-2020), що передували року звернення без обмеження пенсії максимальним розміром.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.