Справа № 308/1820/21
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1820/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Бенца К.К.,
при секретарі - Парова І.І.
за участю :
представника позивача - Іванов С.П.
відповідача - Хатрі Бхарат
перекладача - Тарасінгам Раджукумар
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, матеріали адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення за межі території України, -
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення за межі території України.
Позов мотивує тим, що о 13 год. 00 хв. 09 лютого 2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, відповідач громадянин Республіки Непал, ОСОБА_1 встановленим порядком переданий на територію України з Словаччини, який о 22 год. 37 хв. 06 лютого 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі №249 прикордонного знаку, 100 м. від словацько-українського кордону, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску у складі групи осіб. В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
У відповідача наявний документ, що посвідчує особу : паспорт громадянина Республіки Непал № НОМЕР_2 .
Позивач вказує на те, що відповідача було відраховано з навчального закладу у вересні 2020 року за порушення умов контракту, посвідку на тимчасове проживання в Україні скасовано.
Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
З посиланням на приписи ч.3 ст. 29, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також на те, що відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, позивач просить примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві. Вказав на те, що між Україною і країною громадянської належності відповідача відсутній договір про реадмісію.
Відповідач, ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Судом встановлено, що о 13 год. 00 хв. 09 лютого 2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, відповідач громадянин Республіки Непал, ОСОБА_1 встановленим порядком переданий на територію України з Словаччини, який о 22 год. 37 хв. 06 лютого 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі №249 прикордонного знаку, 100 м. від словацько-українського кордону, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску у складі групи осіб. В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
Дії громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
У відповідача наявний документ, що посвідчує особу : паспорт громадянина Республіки Непал № НОМЕР_2 .
У відповідача відсутні документи, що, підтверджують законність його перебування на території України, відповідач родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, та достатніх коштів для повернення до країни походження не має.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 09.02.2021 року; даними акту приймання передавання особи від 09.02.2021 року; даними рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2021 року про затримання громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 ; даними постанови Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2021 року про визнання громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.
Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно ч.3 ст.9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч.3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Згідно вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення.
Частиною 4 ст. 30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, та розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.
Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, документів, що дають йому право офіційно перебувати в Україні немає, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави немає.
Відповідно до пунктів 2, 7, 10 Розділу І Загальних положень Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.
Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянин Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.
Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.
Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.
При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.
Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно ч. 1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги, що незаконний перетин відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону а також вимоги ч.3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» якою визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Враховуючи вищенаведене,зважаючи на те, що відповідач прийнятий відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства,вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вважає за можливе звернути рішення до негайного виконання.
Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257,288 , 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення за межі території України задовольнити.
Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду звернути до негайного виконання.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - громадянин Республіки Непал, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення виготовлено та оголошено 17 лютого 2021 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца