Справа № 120/6549/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

17 лютого 2021 р. Справа № 120/6549/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді ОСОБА_1 2020 року (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі-відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України провести повний розрахунок з позивачем при звільненні та здійснити виплату грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, відповідно до довідки-розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та перебував на матеріальному забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

18.06.2020 року на підставі наказу № 176, позивач був звільнений з військової служби в запас та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 18.06.2020 року.

Однак всупереч ст. 116 Кодексу законів про працю України та п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 N» 1153/2008 з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні.

В травні 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно.

18.06.2020 року відповідачем надано роз`яснення, що на підставі Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, а саме п. 3 абзацу 4 виплата компенсації за неотримане речове майно являється недоцільною у зв`язку з відсутністю безперервної календарної вислуги понад 5 років.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду від 16.11.2020 року відповідачем отримано 21.11.2020 року.

Суд зауважує, що представником відповідача не надано у встановлений судом строк відзиву на позов, причин його неподання також не повідомлено, що розцінюється судом, враховуючи положення ст. 159 КАС України, як визнання ним позову.

Відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано в Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України таких доказів: інформацію чи отримував ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні; довідку із зазначенням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, станом на день звільнення з військової служби 18 червня 2020 року, солдата ОСОБА_1 , старшого оператора - гранатометника 1 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу 2 розвідувальної роти; довідку розрахунок про вартість речового майна, що належить до виплати грошової компенсації; контракт про проходження військової служби; рапорт ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; довідку про період проходження служби.

09.02.2021 року до суду надійшли: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2018 №28 про зарахування позивача до списків особового складу частини; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2018 №174 із зазначенням видів та розмірів грошових виплат, календарна вислуга на момент звільнення; копія довідки розрахунку №25 про нарахування коштів за неотримане речове майно солдата ОСОБА_2 ; копія довідки-розрахунку №15 про утримання коштів за невиношене речове майно солдата ОСОБА_2 ; довідка про період проходження служби.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 26.01.2018 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.12.2018 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.06.2020 року № 36-РС позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 174 від 18.06.2020 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 18.06.2020 року.

У травні 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно.

18.06.2020 року відповідачем надано роз`яснення, що на підставі Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, а саме п. 3 абзацу 4 виплата компенсації за неотримане речове майно являється недоцільною у зв`язку з відсутністю безперервної календарної вислуги понад 5 років.

Відповідно до наданої відповідачем довідки-розрахунку №25 від 03.02.2021 року про нарахування коштів за неотримане речове майно старшого солдата ОСОБА_2 сума компенсації становить 1369,54грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому компенсації протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Нормативно правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно зі статтею першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписом частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі - Порядок № 178).

Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно із пунктами 2-4 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом четвертим Розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 (далі - Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

У відповідності до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема, щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

У цьому контексті суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.10.2018 року у справі № 803/756/17, у постанові від 17.01.2019 року у справі № 822/2309/17, застосовування у пункті 3 Порядку № 178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

За висновком суду касаційної інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного свідчить те, що у пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Таким чином, на переконання суду, позивач як військовослужбовець відповідно до пункту 3 Порядку № 178 має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яка має бути виплачена відповідачем.

В матеріалах справи міститься довідка-розрахунок № 25 про нарахування коштів, за неотримане речове майно позивача, вартість якого складає 1369,54 грн. Доказів виплати позивачу компенсації за неотримане майно відповідач не надав.

Разом з тим, відповідач направив до суду також копію довідки-розрахунку №15 про утримання коштів за невиношене речове майно солдата ОСОБА_2 , а також витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2018 №174 із зазначенням видів та розмірів грошових виплат, календарної вислуги на момент звільнення.

У супровідному листі разом з доданими доказами відповідач просить суд при розгляді справи врахувати положення абзацу 10 пункту 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого нарахування заборгованості здійснюється військовослужбовцям, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Разом з тим суд критично ставиться до таких посилань відповідача, а також при розгляді даної справи не може брати до уваги довідку №15 про утримання коштів за невиношене речове майно солдата ОСОБА_2 , оскільки відносини щодо утримання коштів за невиношене речове майно повинні бути вирішені відповідачем поза межами розгляду даної справи. Крім того, відповідачем не надано відзиву, не обгрунтовано застосування до спірних правовідносин положення абзацу 10 пункту 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців, а також не зазначено та не надано доказів щодо того, чи був реалізований наказ № №174 від 18.06.2020 року в частині утримання коштів за неповернене речове майно.

В той же час, до суду надано довідку-розрахунок № 25 про нарахування коштів, за неотримане речове майно позивача, вартість якого складає 1369,54 грн., на підставі якої відповідно до Порядку №178 підлягає виплаті грошова компенсація замість речового майна.

З урахуванням того, що відповідачем не забезпечено позивачу реалізацію його прав, гарантованих Законом № 2011-XII та Порядком № 178, суд дійшов висновку, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідач протиправно не здійснив належних розрахунків щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно, передбаченої Законом № 2011-XII та Порядком № 178.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо проведення розрахунку при звільненні та виплати позивачу у день виключення зі списків військової грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, враховуючи, що відповідачем не надано доказів виплати відповідної суми компенсації на час розгляду справи судом, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 1359,54 грн.

Що стосується строків звернення позивача із даним позовом, то суд звертає увагу, що позивач звернувся за наданням безоплатної вторинної правової допомоги для з`ясування обставин щодо виплати йому належних сум при звільненні.

14.08.2020 року адвокатом направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 з приводу з`ясування обставин щодо виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно та відповідної довідки, який отримано відповідачем 28.08.2020 року. Разом з тим, відповіді на запит та відповідної довідки позивачу направлено не було. А тому позивач 10.11.2020 року звернувся до суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки звернення до суду, встановлені ч.5 ст.122 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за недоотримане речове майно в сумі 1369,54 грн. (одна тисяча триста шістдесят дев`ять гривень 54 копійок).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 1369,54 грн. (одна тисяча триста шістдесят дев`ять гривень 54 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 17.02.2021

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (, м. Дубно, Рівненська область, 33001)

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна