Справа № 520/9061/2020
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р. № 520/9061/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Шляхової О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Закону України "Про очищення влади";

- визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо направлення до Міністерства юстиції України інформації про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Закону України "Про очищення влади";

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 24.10.2014 №10/24-ос у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 31.12.2015 №1489-о у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії;

- зобов`язати Службу безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади";

- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомості про ОСОБА_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 відкрито спрощене провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 07.10.2020 позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року по справі №520/9061/2020 скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року адміністративну справу прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази від 24.10.2014 №10/24-ос та від 31.12.2015 №1489-о є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки під час їх прийняття не дотримано жодного принципу закладеного в частині 2 статті 1 Закону України "Про очищення влади", які гарантовані Конституцією України, міжнародними договорами, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та підтверджені практикою Європейського суду з прав людини і безумовно підлягають застосуванню на території України.

Відповідачем, Міністерством юстиції України подано через канцелярію суду відзив на позов, у якому останній зазначив, що 16.10.2014 набрав чинності Закон України "Про очищення влади", у статті 2 якого наведено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації) відповідно до критеріїв, визначених у статті 3 Закону, за умови відповідності яким до особи застосовуються такі заборони. У свою чергу, ОСОБА_1 у період з 29.12.2011 по 24.04.2014 обіймав посаду заступника начальника Управління - начальника головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Харківській області. Отже, у період, визначений частиною першою статті 3 Закону, позивач обіймав сукупно не менше одного року, посаду заступника начальника Управління - начальника головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Харківській області, що відповідає критерію здійснення очищення влади (люстрації), передбаченому пунктом 8 частини першої статті 3 Закону (заступник керівника територіального (регіонального) органу Служби безпеки України в області). Наказом Голови Служби безпеки України від 24.10.2014 №10/24-ос на виконання пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, ОСОБА_1 був зарахований з 24 жовтня 2014 року до 24 січня 2015 за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 08.01.2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу-заступника керівника Антитерористичного центру про Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії. Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 7 Закону України "Про очищення влади" Міністерство юстиції України не пізніше ніж на третій день після отримання відомостей, які підлягають внесенню до Реєстру, забезпечує їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті та вносить їх до Реєстру. Так, Міністерством юстиції України на підставі листа Служби безпеки України від 25.10.2014 № 11/7138 (ДСК) були внесені відомості до Реєстру стосовно позивача. Тобто дії Міністерства юстиції України щодо внесення до Реєстру відомостей відносно позивача спрямовані на виконання вимог частини 3 статті 7 Закону та є правомірними. Щодо вимоги позивача стосовно зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Реєстру, відомості про ОСОБА_1 , зазначив, що вимога зобов`язального характеру у вказаній справі суперечить повноваженням адміністративного суду, а тому задоволенню, на думку відповідача, не підлягає.

Позивач надав через канцелярію суду відповідь на відзив на позов Міністерства юстиції України, в якій зазначив, що відповідач, Міністерство юстиції України в підтвердження своєї позиції посилається на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 22 травня 2018 року у справі №800/63/16 та у рішенні від 13 березня 2019 року у справі №800/278/17, відповідно до якої встановлена у статті 1 Закону №1682 заборона не потребує необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (чи сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , а здійснюється виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним у, частинах 1, 2, 4, 8 статті 3 Закону №1682. Однак, позивач наполягає, що дана позиція існувала до прийняття Європейським судом з прав людини (далі-ЄСПЛ) остаточного рішення у справі "Полях та інші проти України" (остаточне рішення від 24.02.2020), у вказаній справі ЄСПЛ визнав, що застосовані до заявників заходи, встановлені Законом України "Про очищення влади" (Закон №1682-VII) ґрунтувалися на національному законодавстві, однак піддав сумніву наявність легітимної мети звільнення заявників на підставі Закону №1682-VII. ЄСПЛ вказав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан Янукович обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції. ЄСПЛ зазначив, що застосування до заявників встановлених Законом №1682-VII заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Просив позов задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив на позовом.

Відповідач, Служба безпеки України, надав через канцелярію суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на той факт, що 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади", яким визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні. Згідно послужного списку полковник ОСОБА_1 сукупно більше одного року в період з 2011 року по 2014 рік обіймав посаду заступника начальника УСБУ в Харківській області, що відповідає критерію здійснення очищення влади (люстрації), передбаченому пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону (заступник керівника територіального (регіонального) органу СБУ в області), тому він підлягав звільненню з посади, через застосування частини 3 статті 1, частини 1 статті 3 та пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону. На виконання положень Закону України №1682-VІІ наказами Голови Служби безпеки України від 24.10.2014 №10/24-ос, від 31.12.2015 №1489-ос ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, тобто посаду, яка не передбачає застосування люстраційних заходів та відповідних заборон. Так, на виконання приписів пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №1682-VІІ, Служба безпеки України листом від 25.10.2014 №10/24-0с повідомила Міністерство юстиції України про вжиті заходи передбачені Законом України "Про очищення влади" стосовно громадянина ОСОБА_1 . Таким чином, Службою безпеки України, як спеціальним правоохоронним органом, який зобов`язаний неухильно виконувати вимоги діючого законодавства, повною мірою дотриманий обов`язок щодо виконання вимог діючого законодавства.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2001 року по 2017 рік перебував на військовій службі та обіймав наступні посади в органах Служби безпеки України:

- 2001 - старший оперуповноважений в ОВС Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України;

- 2003 - начальник напрямку Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України;

- 2004 - заступник начальника відділу Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України;

- 2005 - начальник відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Донецькій області;

- 2007 - начальник відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Харківській області;

- 2008 - начальник відділу Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України;

- 2010 - заступник начальника Управління Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України;

- 2011 - заступник начальника Управління - начальник Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Харківській області;

- 2014-2017 - офіцер з особливих доручень Штабу АТЦ СБ України.

З 2017 року позивача звільнено з військової служби в запас Служби безпеки України за станом здоров`я.

Як зазначив позивач, йому стало відомо про внесення його до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у зв`язку із чим він через свого адвоката звернувся із адвокатськими запитами до Управління Служби безпеки України в Харківській області, до Служби безпеки України та Міністерства юстиції України.

Листом від 03.06.2020 №11/1/1-Х-249/64 Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України повідомило позивача, що наказом Голови Служби безпеки України від 06.01.2017 №12-ОС ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "б" пункту 63 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час) та пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у запас Служби безпеки України Зі списків особового складу виключений з 10.01.2017. 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади", у зв`язку з чим Службою безпеки України були вжиті вичерпні заходи щодо його неухильного виконання, а саме здійснено заходи з очищення влади стосовно осіб, на яких поширюється його дія. Статтею 3 Закону України "Про очищення влади" визначені критерії здійснення очищення влади, які застосовуються до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014. Враховуючи викладене та те, що у період з 29.12.2011 до 24.04.2014 ОСОБА_1 перебував на посаді заступника начальника Управління - начальника головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Харківській області (більше одного року) на нього поширювалася дія Закону. У зв`язку з цим, на адресу Міністерства юстиції України (лист від 25.10.2014 №11/7138) були надіслані списки осіб, яких звільнено з посад та осіб щодо яких ініційовано звільнення з посад, серед яких був і ОСОБА_1 . Також зазначено, що за повідомленою Управлінням Служби безпеки України в Харківській області інформацією, в матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутні матеріали за результатами проведеної перевірки передбаченої Законом.

Листом від 03.06.2020 №70/12-Х-487/316 Управлінням Служби безпеки України в Харківській області повідомлено позивача, що в матеріалах особової справи полковника запасу СБ України ОСОБА_1 відсутні: дані та відомості про проведення відносно нього перевірки у відповідності до Закону України "Про очищення влади", висновок про результати перевірки ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про очищення влади", наказ про його звільнення з посади офіцера з особливих доручень Штабу АТЦ СБ України та наказ про його виключення зі списків особового складу. Разом з цим, згідно матеріалів особової справи полковника запасу СБ України ОСОБА_1 , він зарахований в розпорядження начальника Штабу-заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (за п.п. "ж" п. 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади")) наказом Голови СБ України від 31.12.2015 №1489-ос. Водночас, в матеріалах особової справи полковника запасу СБ України ОСОБА_1 відсутні документи, які направлялись до Міністерства юстиції України. Відповідно до матеріалів особової справи полковника запасу СБ України ОСОБА_1 , з посади офіцера з особливих доручень IV категорії Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, він був зарахований у розпорядження начальника Штабу-заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії наказом Голови СБ України від 24.10.2014 № 10/24-ос.

Міністерство юстиції України листом від 05.06.2020 повідомило позивача, що внесення відомостей щодо ОСОБА_1 до Реєстру здійснено на підставі листа Служби безпеки України від 25 жовтня 2014 року №11/7138 та копії витягу з наказу голови Служби безпеки України від 24 жовтня 2014 року №10/24-ос.

Наказом Голови Служби безпеки України від 24.10.2014 №10/24-ос відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України зараховано в розпорядження за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) з 24 жовтня 2014 року до 24 січня 2015 року начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України полковника ОСОБА_1 по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії.

Наказом Голови Служби безпеки України від 31.12.2015 №1489-ос відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України позивач був зарахований з 12 серпня 2015 року за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії (а.с. 17).

Наказом Голови Служби безпеки України від 06.01.2017 року №12-ОС позивач був звільнений з військової служби за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "б" пункту 63 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час) та пунктом 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у запас служби безпеки України. Зі списків особового складу виключений з 10.01.2017 року (а.с. 18).

Позивач, вважаючи вищезазначені накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України "Про очищення влади" в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, наказом Служби безпеки України 14.10.2008 №772 "Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України".

Згідно п.7-2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, передбачені Законом України "Про очищення влади".

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначено Законом України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII.

За визначенням частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про очищення влади", очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади", протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно пункту 2, 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади" заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються, зокрема, щодо Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України.

Зокрема, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади", заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положень" Закону України "Про очищення влади" №1682-VII, яким установлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Водночас аналіз зазначених норм свідчить про те, що встановлення для осіб заборони обіймати певні посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язується із самим лише фактом зайняття у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, зокрема передбачених пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" №1682-VII, незалежно від того чи сприяла така особа своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, тобто не враховуючи жодної індивідуальної дії чи зв`язку особи з будь-якими антидемократичними подіями.

Механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України врегульований Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 за №772.

Відповідно до присів пунктів 4.9, 4.10 вищевказаної Інструкції зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців.

Зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт "б" пункту 48 Положення) здійснюється за рішенням Голови Служби безпеки України на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників у разі звільнення їх з посад у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів. При проведенні організаційно-штатних змін, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, разом з організаційно-штатними пропозиціями подаються в установленому порядку пропозиції щодо подальшого використання військовослужбовців, посади яких скорочуватимуться.

Відповідно до пункту "ж" 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається: застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади" - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством.

В ході розгляду справи судом досліджено оскаржувані накази зі змісту яких вбачається, що позивача спочатку зараховано в розпорядження за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 08 січня 2014 року №1/ДСК) з 24 жовтня 2014 року по 24 січня 2015 року відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, а 31.12.2015 зараховано в розпорядження за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") з 12 серпня 2015 року відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Так, з листа Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 03.06.2020 №11/1/1-Х-249/64 встановлено, що у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 позивач обіймав сукупно не менше одного року (2 роки 03 місяці 26 днів) посаду, віднесену до категорії "керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, а саме: посаду заступника начальника Управління - начальника головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Харківській області (а.с. 19-20).

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність у Законі України "Про очищення влади" №1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).

Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.07.2020 у справі №826/20119/14.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що "люстрація" застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Положеннями Закону України "Про очищення влади", фактично, встановлюється додаткова підстава припинення трудового договору - звільнення особи на підставі люстрації, у зв`язку із самим фактом зайняття ним посади, передбаченої статті 3 цього Закону, а вказаний Закон застосовується до певного кола громадян України, а саме до осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Отже, люстрація застосовується до осіб, які, перебуваючи на конкретній публічній посаді та вчинили певне правопорушення, передбачене статтями 1, 2, 3 Закону України "Про очищення влади".

Підстави, порядок, мета та сутність процедури люстрації в національному та міжнародному правопорядках свідчить, що люстрація є видом юридичної відповідальності, а отже, при її проведенні має бути дотриманий індивідуальний характер такої відповідальності, тобто, вина працівника має бути не тільки встановлена а і доведена належними та достатніми фактами в кожному конкретному випадку.

З урахуванням норм міжнародного права та положень національного законодавства, наявні підстави стверджувати, що приписами Закону України "Про очищення влади", створюються передумови для порушення рівності можливостей реалізації права доступу до державної служби, служби в органах місцевого самоврядування та в управлінні державними справами, яку має забезпечити держава відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України, адже в його положеннях наявні сліди дискримінаційного підходу щодо підстав та порядку звільнення керівника, заступника керівника структурного підрозділу органу державної влади, місцевого самоврядування чи іншого державного органу тільки з тієї підстави, що він обіймає відповідну керівну посаду в самостійному структурному підрозділі протягом не менше визначеного Законом України "Про очищення влади" строку.

Заборона перебування на посадах, визначених в частиною 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади" та, як наслідок, звільнення з цих посад, розглядається як установлення презумпції колективної вини, а не презумпції невинуватості, визначеної як один із принципів очищення влади (частина 2 статті 1 Закону України "Про очищення влади"), що вказує на неврахування принципу індивідуального підходу при притягненні особи до юридичної відповідальності, та порушує норми частини 2 статті 61 Конституції України.

Суд зазначає, що положення пункту 2 "Прикінцеві та перехідні положення" та статті 3 Закону України "Про очищення влади", мають бути застосовані саме у нерозривній сукупності із положеннями статті 1 Закону України "Про очищення влади", якою встановлено мету люстрації - недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, та передбачено обов`язкові до застосування принципи: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Так, при застосуванні до особи положень Закону України "Про очищення влади", мало б бути з`ясовано, чи здійснювала така особа заходи (та/або сприяла їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки й оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини. У протилежному ж випадку, вказані особи визнаються колективно винними без забезпечення індивідуального підходу відповідальності, що є порушенням статей 61 і 62 Конституції України в аспекті забезпечення індивідуального характеру відповідальності та забезпечення презумпції невинуватості.

Дотримання презумпції невинуватості при здійсненні люстраційних заходів є фундаментальним принципом у забезпеченні демократичного шляху очищення влади.

Натомість, без доведення вини в передбаченому законом порядку, без установленого права на оскарження Законом України "Про очищення влади", запроваджується заборона обіймати посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування лише у зв`язку з перебуванням на такій посаді в певний проміжок часу.

Заборона протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація), і виникнення у зв`язку з цим підстави для їх звільнення із займаних посад лише у зв`язку з обійманнями цими посадовими особами цих посад у передбачений Законом України "Про очищення влади" період часу призводить до порушення принципу презумпції невинуватості, передбаченого частиною першою статті 62 Конституції України.

Крім того, застосування зазначених обмежень, є серйозною мірою відповідальності та вимагає додаткового мотивування та підтвердження.

Фактично, введена ще одна підстава припинення перебування особи на публічній службі, що за своєю суттю є дисциплінарним стягненням у вигляді звільнення - перебування на конкретно визначеній посаді, яка віднесена до переліку посад, за якими здійснюється очищення влади, а не у зв`язку із вчиненням особою певного дисциплінарного проступку, який порочить її як державного службовця чи особу, яка перебуває на публічній службі, або дискредитує орган, у якому вона працює.

Приписами Закону України "Про очищення влади" встановлюється зворотна дія закону всупереч вимогам статті 58 Конституції України, так як вступаючи на публічну службу, особа не знала і не могла знати, що лише перебування на конкретній посаді у певний проміжок часу в майбутньому становитиме підставу для юридичної відповідальності у вигляді заборони обіймати певні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування протягом 10 років.

Аналогічна за змістом правова позиція щодо фактичної зворотної дії Закону України "Про очищення влади" всупереч положень статті 58 Основного Закону України викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №826/3328/16.

Наведене свідчить про встановлення додаткових обмежень для реалізації прав і свобод державного службовця (особи, яка перебуває на публічній службі) як людини і громадянина, що не відповідає частині 3 статті 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів (зокрема Закону України "Про очищення влади") не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (зокрема, осіб, які перебувають на публічній службі), та ст. 64 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, з викладених норм прямої дії Конституції України вбачається, що одним із принципів правової системи в Україні визначено принцип верховенства права та встановлено, що права і свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме, у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

За правилами Загальної декларації з прав людини та ряду інших актів міжнародного права та наявної сталої практики Європейського суду з прав людини та висновків Європейської комісії "За демократію через право" (Венеційської комісії) вбачається, що у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, про неможливість піддавати особу безпідставному втручанню у його особисте і сімейне життя, заборону безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Статтею 25 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року передбачено, що кожен громадянин повинен мати без будь-якої дискримінації, згаданої в статті 2, і без необґрунтованих обмежень право і можливість: брати участь у веденні державних справ як безпосередньо, так і за посередництвом вільно обраних представників; голосувати і бути обраним на справжніх періодичних виборах, які проводяться на основі загального й рівного виборчого права при таємному голосуванні та забезпечують свободу волевиявлення виборців; допускатися в своїй країні на загальних умовах рівності до державної служби. Це положення визначає, що всі держави-учасниці зазначеного Пакту незалежно від конституційної структури повинні запровадити таку систему доступу до державної служби, виборів та участі у веденні державних справ, яка ефективно гарантувала б дотримання цього положення.

У пункті "а" частини 1 статті 1 Конвенції про дискримінацію в галузі праці та занять від 25.06.1958 року №111 передбачено, що термін "дискримінація" охоплює будь-яке розрізнення, недопущення або перевагу, що робиться за ознакою раси, кольору шкіри, статі, релігії, політичних переконань, іноземного походження або соціального походження і призводить до знищення або порушення рівності можливостей чи поводження в галузі праці та занять.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - Конвенція), що була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, та відповідно вже згаданих вище норм є частиною національного законодавства, вказує у статті 6, що кожен, кого звинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Матиєк проти Польщі").

У рішенні по справі "Турек (Turek) проти Словаччини" (люстрація) від 14.02.2006 року №57986/00 Європейський суд з прав людини постановив, що держава-сторона, яка вводить засоби люстрації - які, на думку Суду, можуть бути втручанням в право на повагу до приватного життя - має забезпечити, щоб особи, піддані такій процедурі, користувалися всіма конвенційними процесуальними гарантіями, що стосуються кожного провадження в зв`язку із застосуванням засобів люстрації.

Якщо держава вживає заходів морального очищення, вона повинна гарантувати, що особи, зачіпаються такими заходами, користуються всіма процесуальними гарантіями відповідно до Конвенції щодо будь-якого судового розгляду, що відноситься до застосування таких заходів.

Згідно статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Поряд із тим, суд зазначає, що Службою безпеки України не надано до суду допустимих доказів щодо здійснення позивачем дій чи бездіяльності (та/або які сприяли їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини, натомість, оскаржувані накази Голови Служби безпеки України: від 24.10.2014 №10/24-ос у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії та від 31.12.2015 №1489-о у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії, базуються виключно на обставині перебування позивача сукупно не менше одного року на посаді з 25.02.2010 по 22.02.2014, у період, коли пан Янукович обіймав посаду Президента України, а тому, спірні накази не можуть бути визнані правомірними та таким, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

При цьому, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні від 19 жовтня 2019 року у справі "Полях та інші проти України", в якій Суд зазначив, що заявники працювали над тим, що в принципі було державою, заснованою на демократичних конституційних засадах. Натомість, заходи, вжиті на підстав Закону про люстрацію ґрунтувалися на тому, що здавалося своєрідною колективною відповідальністю за працю за часів Януковича, не враховуючи жодної індивідуальної ролі чи зв`язку з будь-якими антидемократичними подіями. Існувала ймовірність того, що закон було прийнято проти тих, хто працював на державній службі за попередніх урядів, що передбачало політизацію державної служби, що само по собі суперечило проголошеній цілі законодавства. Це був усталений принцип судової практики Суду, що люстрація не може служити покаранню, відплаті чи помстою, і це стосується також українського Закону про люстрацію.

ЄСПЛ вказав, що заходи за Законом про люстрацію були ширшими, ніж аналогічні заходи в інших країнах, які стосувалися лише людей, які активно працювали на колишню комуністичну владу. Навпаки, така широка сфера діяльності призвела до звільнення заявників, хоча вони займали посади на державній службі задовго до того, як пан ОСОБА_4 став президентом і просто не зміг подати у відставку протягом року після його вступу на посаду.

Крім того, Суд зазначив, що Уряд України висунув різні аргументи на підтримку закону, такі як практика розміщення корумпованих чиновників на державній службі за пана Януковича, рішення Конституційного Суду 2010 р., яке збільшило його повноваження та передбачуване політично мотивоване переслідування протестуючих Євромайдану. Однак ці питання не мали жодної актуальності у рішенні про застосування Закону про люстрацію до заявників. Не було виявлено зв`язку між ними та тими негативними подіями.

Ключовим у позиції ЄСПЛ у постанові по справі "Полях та інші проти України" є § 156 цієї постанови, де Суд зазначив, що у цій справі поведінка заявників, щодо якої до них було застосовано заходи відповідно до Закону України "Про очищення влади", не була класифікована як "кримінальна" в національному законодавстві і не була схожа на якусь злочинну поведінку: вона полягала в тому, щоб залишатися на своїх постах, поки при владі перебував президент Янукович.

Відтак, не було доведено, що втручання у відношенні будь-якого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві і ЄСПЛ у § 324 даної постанови визнав порушення статті 8 Конвенції щодо всіх заявників.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що безумовне застосування люстаційної процедури на підставі Закону України "Про очищення влади" до осіб, які в період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року перебували на окремих посадах державної служби без встановлення причетності вказаних осіб до негативних і антидемократичних подій в Україні, що мали місце за часів Януковича суперечить проголошеній цілі законодавства і свідчить про наявність своєрідної колективної відповідальності без врахування жодної індивідуальної ролі чи зв`язку відповідних осіб з такими подіями.

Тобто, без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано означені заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону № 1682-VII, що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації).

З системного аналізу вищевказаних норм права, суд доходить до висновку, що заходи такої суворості як заборона займати посаду, визначену у частинах 1, 2, 4 та 8 статті 3 Закону України "Про очищення влади" на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацією влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини є незаконними.

Вищевикладена позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.07.2020 у справі №826/20119/14.

Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача щодо легітимної мети очищення влади, якої прагнули досягти органи державної влади, суд вважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази не відповідають критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесені непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відтак, доводи відповідача, Служби безпеки України про законність прийнятих наказів: від 24.10.2014 №10/24-ос у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії та від 31.12.2015 №1489-о у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії, на підставі пункту 2 "Прикінцеві та перехідні положення" та статті 3 Закону України "Про очищення влади", без врахування мети та принципів люстрації, визначених в статті 2 наведеного Закону, є необґрунтованими та безпідставними, що також, порушує конституційний принцип верховенства права, презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності, внаслідок чого не можуть бути враховані судом.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що зарахування ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії та зарахування ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії лише з обставин зайняття ним у певний період окремо визначеної посади, застосувавши до нього міру колективної відповідальності лише за формальними ознаками, відповідач таким чином порушив норми Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, та діяв не у спосіб, та не з метою, що встановлені Законом, не врахував основоположних принципів очищення влади, які розроблені міжнародними організаціями, з огляду на що, застосування до позивача положень Закону України "Про очищення влади", не відповідає існуючим у демократичному суспільстві стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Служби безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади" та зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомості про ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику.

Підпунктом 53-1 пункту 4 Положення про Мін`юст передбачено, що Мін`юст забезпечує відповідно до Закону: проведення перевірки, передбаченої зазначеним Законом; формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", надання інформації із зазначеного Реєстру та оприлюднення на власному веб-сайті відомостей з нього.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України №1682-VII відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 №1704/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за №1280/26057 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", яке визначає порядок формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Так, пункт 9 вказаного положення передбачає, що Реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку, визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", надають інформацію з Реєстру у випадках, визначених частиною другою статті 7 Закону України "Про очищення влади", виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 4 Положення №1704/5 держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №1704/5 підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є надходження до Реєстратора: обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України "Про очищення влади", від органу, який проводив перевірку; відповідного судового рішення, яке набрало законної сили; відповідних документів про смерть особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру; інші випадки, визначені законом.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про очищення влади" та Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не передбачено процедури "відкликання відомостей про застосування заборони" та суб`єктів, які б могли відкликати такі відомості, натомість, передбачено, що у випадку надходження до Реєстратора - Міністерства юстиції України відповідного судового рішення, яке набрало законної сили відомості про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" - вилучаються з Реєстру.

Отже, чинним законодавством чітко визначено механізм вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною 3 або 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Служби безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади", оскільки Служба безпеки такі відомості фактично не відкликає.

Враховуючи, що законодавцем чітко визначено процедуру вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною 3 або 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади", суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомості про ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

За правилами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідачами як суб`єктами владних повноважень не доведено правомірності прийнятих спірних наказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з підстав викладене вище.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (вул. Володимирська, буд. 33, м. Київ, 01034, ), Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Закону України "Про очищення влади".

Визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо направлення до Міністерства юстиції України інформації про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Закону України "Про очищення влади".

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 24.10.2014 №10/24-ос у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "б" пункту 48 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів згідно з розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 8 січня 2014 року №1/ДСК) в розпорядження начальника Штабу - заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 31.12.2015 №1489-о у частині зарахування ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України за підпунктом "ж" пункту 48 (у зв`язку із застосуванням до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади") в розпорядження начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України по посаді офіцера з особливих доручень IV категорії.

Зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомості про ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) грн за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України (вул. Володимирська, буд. 33, м. Київ, 01034, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) у сумі 420,40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2021 року.

Суддя О.М. Шляхова