Справа № 191/168/20 (2-а/191/1/20)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 191/168/20 (2-а/191/1/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 року в адміністративній справі (суддя у 1 інстанції Кухар Д.О.) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області інспектор лейтенант поліції Носенка Ігоря Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Поліцейського Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області інспектор лейтенант поліції Носенка Ігоря Вікторовича, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серія ЕАк №1975599 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 року позов задоволено. Скасовано постанову інспектора УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Носенко Ігоря Вікторовича серія ЕАк №1975599 від 14.01.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, провадження у справі закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до суду першої інстанції було надано відеозапис з нагрудного відео реєстратора, в якому зафіксовано порушення позивачем п.14.6 «в» ПДР, а саме обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом та порушення п.9.9 «б» ПДР - не ввімкнення аварійної світлової сигналізації на вимогу працівника поліції. Також на відео зафіксовано пояснення позивача, де останній відмовляється надати працівнику патрульної поліції документи для перевірки, які вказані в п.2.1 «а» ПДР. Таким чином наданий відеозапис є належним доказом, вчиненого відповідачем адміністративного порушення. Також зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі скаржника в якості співвідповідача, чим порушив право останнього на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, постановою інспектора УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Носенко Ігоря Вікторовича від 14.01.2020 року позивача притягнуто до адміністративної від повільності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.

Підставою для прийняття вказаної постанови стало те, що позивач, керуючи транспортним засос обом CITROEN C5 н.з НОМЕР_1 , здійснив обгін перед пішохідним переходом ближче ніж 50 метрів в населеному пункті. Також позивач після зупинки транспортного засобу не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, не пред`явив документи, чим порушив п.2.1.б ПДР - керування транспортним засобом особою без реєстраційних документів на ТЗ.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Серед вимог частини 1 статті 280 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Нормою статті 52 Закону України «Про дорожній рух» визначено, зокрема, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до вимог частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Крім того, п.2 пп.2.1.б) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Колегія суддів зазначає, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на думку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, є саме відеозапис з нагрудної камери.

Надаючи оцінку вказаному доказу, слід зазначити наступне.

Так, стосовно доводів скаржника, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, з посиланням на правову позицію Верховного Суду в постанові від 14.02.2018 року у справі №536/583/17, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в спірній постанові міститься графа: «до постанови додається», яка є не заповнена.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржений постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис саме події порушення Правил дорожнього руху, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже наданий відповідачем відеозапис неможливо визнати належним та допустимим доказом, який би підтверджував обставини, що зазначені в оскаржуваній постанові.

Таке правозастосування узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.01.2019 року у справі № 464/2309/17 та від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17.

Інших належних та допустимих доказів в розумінні статті 72 КАС України, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху, матеріали адміністративної справи не містять та відповідачем до суду надано не було.

Враховуючи наведене суд відхиляє доводи апелянта про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки незалежно від позиції позивача, доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №177/525/17.

Щодо посилань скаржника про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі скаржника в якості співвідповідача, чим порушив право останнього на подачу відзиву на апеляційну скаргу, то вказана обставина не є підставою для скасування рішення, оскільки предметом розгляду у цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, який в даному випадку є поліцейський Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області інспектор лейтенант поліції Носенко Ігор Вікторович, а тому останній є належним відповідачем. При цьому, скаржник та відповідач могли скористатися своїм правом щодо подання до суду першої інстанції клопотання про залучення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у якості співвідповідача у цій справі, обґрунтувавши необхідність такого залучення, проте таким правом не скористалися. Також скаржник подав апеляційну скаргу, а отже фактично висловив свою позицію у цій справі.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваної постанова та наявність підстав для задоволення позову.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені статтею 317 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров