Справа № П/320/492/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Київ № П/320/492/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ТОВ «Вишгородське підприємство транспортних технологій»

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вишгородське підприємство транспортних технологій» (далі по тексту позивач, ТОВ «ВПТТ») з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі по тексту Головне управління ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 09.01.2020 року № .

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що на підставі висновку Акта перевірки від 19.11.2019, складеного за результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача, 09.01.2020 виконуючим обов`язки заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 365 115 грн. 00 коп. у тому числі 292 092 грн. 00 коп. основного платежу та 73 023 грн. 00 коп. штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач вказує, що висновок відповідача про порушення вимог податкового законодавства, зокрема пункту 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. «г» п. 198.5, п. 198.6, ст. 198 та п. 201.1, п. 201.10, ст. 201 ПК України є необґрунтованим, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених документів задекларовано податковий кредит, а отже відповідачем неправомірно нараховано грошові зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні. Таким чином, зазначає позивач, рішення відповідача є незаконним та таким що підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі № П/320/492/20 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання у справі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заву, в якому зазначив, що позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача з постачальниками ТОВ «ТД ЗАРЯД» (ЄДРПОУ - 37739738) та ПП «ВЕРОНА» (ЄДРПОУ - 32725406), а тому, первинні документи надані позивачем до перевірки не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товару, робіт чи послуг.

У свою чергу, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Відтак, вважає відповідач, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки посадові особи контролюючого органу діяли в межах повноважень, наданих їм законами України, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Протокольною ухвалою від 12.03.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.

Від позивача до суду надійшла заява від 01.06.2020 про здійснення подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провадження. На вказаній заяві представник відповідача зазнчив, що не заперечує проти здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене, керуючись частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України та частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судоичнства України суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Вишгородське підприємство транспортних технологій» зареєстроване як юридична особа 15.12.2015, ідентифікаційний код - 40177877, як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області (Вишгородський район).

Основним видом діяльності позивача є згідно коду КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області у період з 06.11.2019 по 12.11.2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вишгородське підприємство транспортних технологій» з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість в частині здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «ТД «ЗАРЯД» (ЄДРПОУ - 37739738) за період діяльності з 01.02.2019 по 28.02.2019 року та в частині здійснення господарських взаємовідносин з ПП «ВЕРОНА» (ЄДРПОУ - 32725406) за період діяльності з 01.03.2019 по 31.03.2019 року.

Вказану перевірку проведено на підставі направлень від 06.11.2019 № 606, № 607 виданих на підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 04.11.2019 №524 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Вишгородське підприємство транспортних технологій» код за ».

За результатами перевірки складено Акт від 19.11.2019 № 239/10-36-05-13/40177877 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИШГОРОДСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ТРАНСПОРТНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (код за ЄДРПОУ - 40177877)».

За результатами перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення позивачем: п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. «г» п. 198.5, п. 198.6, ст. 198 та п. 201.1, п. 201.10, ст. 201 ПК України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 292 092 грн., в тому числі: за лютий 2019 року - на суму 113 236 грн., за березень 2019 року - на суму 178 856 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на аналізі первинних документів складених за наслідками оформлення господарських взаємовідносин позивача з постачальниками ТОВ «ТД «ЗАРЯД» (ЄДРПОУ - 37739738) та ПП «ВЕРОНА» (ЄДРПОУ - 32725406) з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей, що на думку податкового органу документально не підтверджується у звязку з відсутністю у видаткових накладних прізвища та посади особи, яка приймала участь у господарських операціях чим порушено ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996), а також через відсутність товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування товару, крім того відсутні документи, які встановлюють виробника товару та підтверджують відповідність стандартам і технічним умовам (паспорти, сертифікати чи свідоцтва відповідності/якості).

На підставі висновків Акта перевірки 09.01.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 365 115 грн. 00 коп., в тому числі 292 092 грн. 00 коп. основного платежу за податковим зобовязанням з ПДВ та 73 023 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив його, звернувшись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результаті та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

У розумінні п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.191 ст. 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно пп. 14.1.231. п. 14.1. ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (абз. 3 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996 який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996). Проте відповідно до цієї ж частини статті 9 Закону №996 неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 та ч. 8 ст. 9 Закону № 996 права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996 та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

За правилами частини другої статті 77 КАС України обов`язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податковий орган як на суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов`язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг). При цьому, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм суд наголошує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що повинно підтверджуватись належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Досліджуючи зміст та обсяг фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «ТД «ЗАРЯД» (ЄДРПОУ - 37739738) та ПП «ВЕРОНА» (ЄДРПОУ - 32725406), правочини між якими контролючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2019 між позивачем та ТОВ «ТД «ЗАРЯД» укладено Договір про купівлю-продаж товару № 1, згідно п. 1.1 якого продавець, тобто ТОВ «ТД «ЗАРЯД» зобовязується передати у власність Позивача продукцію електротехнічного призначення згідно виставлених рахунків. Покупець зобовязується провести 100% попередню оплату, згідно виставленого рахунку-фактури і прийняти товар (п. 2.1 договору № 1). Оплата товару здійснюється покупцем за визначеною п. 1.1 цього Договору ціною та у визначений п. 2.1 цього Договору строк шляхом перерахування коштів в національній валюті України на поточний рахунок Продавця, що зазначений в цьому договорі.

На виконання умов вказаного договору № 1 від 10.01.2019 позивач впродовж лютого 2019 року придбав у ТОВ «ТД «ЗАРЯД» продукцію електротехнічного призначення у загальній кількості 173 шт., на суму 1 109 822,4 грн., у тому числі ПДВ - 184 970,4 грн.

На підтвердження поставки товару ТОВ «ТД «ЗАРЯД» на адресу позивача виписано наступні видаткові накладні, а саме: № 2 від 18.02.2019 на суму 290265,6 грн., у тому числі ПДВ - 48377,6 грн., № 4 від 19.02.2019 на суму 87553,2 грн., у тому числі ПДВ - 14592,2 грн., № 3 від 19.02.2019 на суму 140142 грн., у тому числі ПДВ - 23357 грн., № 5 від 20.02.2019 на суму 245893,2 грн., у тому числі ПДВ - 40982,2 грн., № 6 від 21.02.2019 на суму 245893,2 грн., у тому числі ПДВ - 40982,2 грн., № 7 від 25.02.2019 на суму 100075,2 грн., у тому числі ПДВ - 16679,2 грн.

За фактом виконання умов даного договору ТОВ «ТД «ЗАРЯД» було складено податкові накладні, які зареєстровано у єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджуються відповідними квитанціями, а саме: від 18.02.2019 № 1 на суму 290265,6 грн. (в т.ч. ПДВ - 48377,60 грн.), від 19.02.2019 № 3 на суму 87 553, 20 грн. (в т.ч. ПДВ - 14592,20 грн.), від 19.02.2019 № 2 на суму 140 142, 00 грн. (в т.ч. ПДВ - 23 357,00 грн.), від 20.02.2019 № 4 на суму 245 893,20 грн. (в т.ч. ПДВ - 40 982, 20 грн.), від 21.02.2019 № 5 на суму 245893,20 грн. (в т.ч. ПДВ - 40 982, 20 грн.) та від 25.02.2019 № 6 на суму 100075, 20 грн. (в т.ч. ПДВ - 16 679, 20 грн.)

Суму податку на додану вартість позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий, березень 2019 року відповідно.

Також, між позивачем та ПП «ВЕРОНА» 13.03.2019 укладено договір № 11 купівлі-продажу товару предметом якого є поставка електрообладнання. Відповідно до п. 1.1 договору ПП «ВЕРОНА» бере на себе зобовязання поставити товари електрообладнання, в кількості, які потрібні для позивача.

На виконання умов вказаного договору № 11 від 13.03.2019 позивач впродовж березня 2019 року придбав у ПП «ВЕРОНА» продукцію електротехнічного призначення у загальній кількості 173 шт., на суму 1 109 822,4 грн., у тому числі ПДВ - 184 970,4 грн.

На підтвердження поставки товару ПП «ВЕРОНА» на адресу позивача виписано наступні видаткові накладні, а саме: № 56 від 13.03.2019 на суму 73884 грн., у тому числі ПДВ - 12314 грн., № 60 від 13.03.2019 на суму 48210 грн., у тому числі ПДВ - 8035 грн., №82 від 13.03.2019 на суму 139080 грн., у тому числі ПДВ - 23180 грн., № 59 від 14.03.2019 на суму 118152 грн., у тому числі ПДВ - 19692 грн., № 58 від 14.03.2019 на суму 113260,80 грн., у тому числі ПДВ - 18876,80 грн., № 61 від 15.03.2019 на суму 150144 грн., у тому числі ПДВ - 25024 грн.

За фактом виконання умов даного договору ПП «ВЕРОНА» було складено податкові накладні, які зареєстровано у єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджуються відповідними квитанціями, а саме: від 13.03.2019 № 56 на суму 73884 грн. (в т.ч. ПДВ - 12314 грн.), від 13.03.2019 № 60 на суму 48210 грн. (в т.ч. ПДВ - 8035 грн.), від 13.03.2019 № 82 на суму 139080 грн. (в т.ч. ПДВ - 23180 грн.), від 14.03.2019 № 59 на суму 118152 грн. (в т.ч. ПДВ - 19692 грн.), від 14.03.2019 № 58 на суму 113260,80 грн. (в т.ч. ПДВ - 18876,80 грн.), від 15.03.2019 № 61 на суму 150144 грн. (в т.ч. ПДВ - 25024 грн.).

Суму податку на додану вартість позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2019 року відповідно.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Необхідність придбання товарів електротехнічного призначення виникла на виконання договірних зобовязань позивача з ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (код 00740599, індивідуальний податковий номер - 24) по договорам поставки № ВЗК-151/18 від 25.09.2018, № ВЗК-088/19 від 26.06.2019, № ВЗК-046/19 від 16.04.2019, № ВЗК-048/19 від 15.04.2019, № ВЗК-030/19 від 28.03.2019, № ВЗК-040/19 від 28.03.2019, а також з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат» Запоріжсталь» по договорам поставки № 20/2018/991 від 11.04.2018 та № 20/2019/1511 від 16.05.2019.

Реалізація позивачем товару електротехнічного призначення на користь покупців ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та ПАТ «Запорізький металургійний комбінат» Запоріжсталь» та іншим субєктам господарювання впродовж 2019 року підтверджуються копіями рахунків на оплату покупцями придбаного у позивача товару, податковими накладними позивача з квитанціями на підтвердження їх реєстрації у єдиному реєстрі податкових накладних, видатковими накладними, копіями довіреностей на отримання покупцями товарно-матеріальних цінностей від позивача, банківськими виписками про рух коштів по рахунку позивача на підтвердження оплати покупцями за придбаний у позивача товар, а також специфікаціями на підтвердження кількості, найменування та вартості реалізованого товару електротехнічного призначення.

На підтвердження наявності у позивача складського приміщення необхідного для зберігання придбаного та надалі реалізованого позивачем товару надано копію договору оренди приміщення від 01.04.2019 з ТОВ «Екопроект-2000», за яким в оренду позивачу надано приміщення площею 146 кв. м. для розміщення складських приміщень, крім того, позивачем укладено договір оренди приміщення № 1/1 від 01.01.2019 з ФОП ОСОБА_1 , відповідно до умов якого позивач приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення площею 539, 5 кв. м., що підтверджується копіями первинних документів з оренди складських приміщень по даним договорам, зокрема рахунками на оплату, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжними дорученнями по оплаті послуг оренди складу, актами прийняття-передачі орендованих приміщень.

Суд критично оцінює твердження податкового органу про позбавлення позивача права на декларування податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання товарно - матеріальних цінностей, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних або неналежність їх оформлення, за умови наявності інших належних доказів товарності поставки товару, не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. По-друге, чинним законодавством України передбачено обов`язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення, а не з купівлі-продажу товару.

Аналогічний правовий висновок відображено у постанові Верховного суду від 16.05.2018 № 2а-0870/12052/11 (№ К/9901/39424/18), від 27.02.2018 № 813/1974/17 (№ К/9901/1391/17), від 24.05.2019 № 826/7423/16 (№ К/9901/5073/19), від 22.11.2019 № 804/15820/15 (№ К/9901/41557/18), від 21.08.2018 № 804/15820/15 (№ К/9901/41557/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного суду.

На думку суду у призмі конституційно-правового значення змісту ст. 124 Конституції України та процесуально-правового змісту ст. 6, 7, 72-78 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного, недійсного чи безтоварного, нереального правочину, тобто господарсько-правової угоди, здійсненої цивільно-правової операції, яка призвела до декларування даних податкового обліку на підставі господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду у кримінальному провадженні (оскільки діяння платника податку по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного, недійсного правочину, є об`єктивною стороною злочинів передбачених ст. 191, ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит та суми податку на додану вартість за результатами здійснених господарських операцій з ПП «ВЕРОНА» та ТОВ «ТД «ЗАРЯД» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, зміст та обсяг яких є достатнім для висновку про те, що реальний рух товарів електротехнічного призначення від вказаних постачальників позивача дійсно мав місце.

При цьому, в Акті перевірки від 19.11.2019 № 239/10-36-05-13/40177877 немає жодних посилань на те, що державна реєстрація постачальників як юридичних осіб та реєстрація як платників податку на додану вартість вказаних контрагентів позивача ПП «ВЕРОНА» та ТОВ «ТД «ЗАРЯД» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання договорів поставок та купівлі-продажу товарів чи виконання за такими договорами господарських операцій.

Крім того, суд звертає увагу на те, що законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку з перевірки відповідності законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Відповідно до Податкового кодексу України обовязок з відображення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну, індивідуальну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Водночас відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту та податку на додану вартість за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Крім того, у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 у справі № 1-21/2005 встановлено, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Отже, викладені в Акті перевірки від 19.11.2019 № 239/10-36-05-13/40177877 висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованим та документально не підтвердженими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 9 і 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що … адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідач, у свою чергу, жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 09.01.2020 року № суду не надав. Доводів позивача відповідач належним чином не спростував.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та документально підтвердженими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 09.01.2020 року № підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5476 грн. 73 коп. (платіжне доручення від 14.01.2020 № 2945), відтак витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «Р» від 09.01.2020 року № повністю.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) суму судового збору у розмірі 5476 грн. (пять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 73 копійки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородське підприємство транспортних технологій» (07300, Київська обл., м. Вишгород, пров. Квітковий, буд. 2-А, кв. 1, ідентифікаційний код - 40177877).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.