Справа № 360/4976/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4976/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Бондаренко Олександр Вікторович (далі також - представник позивача), до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі також - відповідач 1), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі також - відповідач 2), відповідно до якої просить:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 та 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку: трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку: професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014;

- скасувати постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/32982/1810.1/43 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 ;

- скасувати постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.2/44 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014, негайно після проголошення судового рішення.

Також просить допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати страхової виплати у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до пункту1 частини першої статті 371 КАС України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України з 31.07.2009, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 22.01.2014, та є отримувачем щомісячних страхових виплат в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

За висновком МСЕК від 12.08.2020 серія 12ААА №033510 позивачу встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 35%, в тому числі: 10% по трудовому каліцтву та 25% по професійному захворюванню, безстроково.

07.12.2020 через адвоката позивач звернувся до Відповідачів щодо надання інформації про законні правові підстави не виплати страхових виплат з моменту взяття його на облік відповідачем.

Відповідач 1 листом від 16.12.2020 №3304/02-1 повідомив, що позивач знаходиться на обліку у Лисичанському міському відділенні з 13.04.2018. Виплати страхових сум за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 по 31.03.2018 по нещасному випадку, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014, що підпунктом 3.8 Порядку № 27 та Постановою КМУ від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до Постанови № 365» передбачено: виплата страхових сум за минулий період проводиться на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На даний час відділення продовжує виплату мені щомісячних страхових виплат з квітня 2018 року по теперішній час, а виплати за минулий період обліковані та будуть виплачені після визначення КМУ окремого порядку.

Відповідач 2 у відповіді від 14.12.2020 №15.02-15/4931 зазначив, що з 01.07.2017 виплати позивачу припинені на підставі пункту 6 частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV зі змінами та надав копії постанов.

Постановою Харківського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.1/43 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.07.2017 припинено виплату щомісячної страхову виплату (по трудовому каліцтву) на підставі пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (невідоме місце мешкання).

Постановою Харківського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.1/44 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.07.2017 припинено виплату щомісячної страхову виплату (по професійному захворюванню) на підставі пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (невідоме місце мешкання).

Тобто, відповідачем 1 при взятті на облік позивача не виплачені страхові виплати за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 по 31.03.2018 по нещасному випадку, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014, у зв`язку з чим звернуся до суду.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву (арк. спр. 59-62), в якому зазначено таке.

Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат у період виникнення спірних правовідносин встановлювався Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24 (далі - Порядок № 24).

Відповідно до пункту 1.6 Порядку № 24 справа про страхові виплати потерпілого повинна формуватися за його бажанням в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням роботодавця або за місцем проживання потерпілого. Обраний за місцезнаходженням роботодавця або за місцем проживання потерпілого робочий орган здійснює перерахування та проведення страхових виплат потерпілому.

Позивач перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області (далі - Відділення у м. Ровеньки), де і повинен отримувати страхові виплати.

Відділення у м. Ровеньки не перемістилось на підконтрольну українській владі територію. Справи страхувальників, які знаходились на обліку у даному відділенні та всі інші документи залишились у приміщенні даного відділення у місті Ровеньки.

13.04.2018 позивач як тимчасово переміщена особа звернувся до Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - Лисичанське відділення) із заявою щодо продовження страхової виплати за умовами Порядку №20.

Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визначається Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (далі - Порядок № 365).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 365 для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні витати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (пункт 8 Порядку № 365).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати зносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати (пункт 10 Порядку № 365).

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому' пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики інших органів, що здійснюють соціальні виплати (пункт 12 Порядку № 365).

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (пункт 14 Порядку № 365).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної осо би. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

14.05.2018 відбулось засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі комісія), па якому комісією було прийнято рішення призначити (відновити) страхові виплати ОСОБА_1 .

На підстави вказаного рішення комісії Лисичанським відділенням з урахуванням вимог пункту 15 Порядку № 365 продовжено (відновлено) позивачу щомісячну страхову виплати з місяця звернення, а саме з 01.04.2018.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України № 1105 соціальне страхування здійснюється за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування.

Конституційний суд України у рішенні від 09.07.1998 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») №17/81-97 роз`яснив, що терміном «законодавство» охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода па обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України повноваженнями щодо забезпечення проведення фінансової, ціпової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування наділений Кабінет Міністрів України.

Частиною першою статті 117 Конституції України закріплено: « Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, Лисичанське відділення у правовідносинах, що виникли з позивачем діяло виключно в межах вимог законодавства України.

Страхові кошти за минулий період, а саме: з 01.07.2017 по 30.09.2017 та 01.11.2017 по 31.03.2018 (по страховому випадку за актом Н-1 від 22.05.2008 № 32); з 01.07.2017 по 31.03.2018 (по страховому випадку за актом П-4 від 22.01.2014 №4/271) повинні бути виплаченими після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку, визначеного пунктом 15 Порядку №365.

На даний час здійснити виплату страхових коштів за минулий період у відповідача № 1 не має правових підстав.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву (арк. спр. 54-55), в якому зазначено таке.

Позивач перебував на обліку у Відповідача 2 з 01.12.2014 по 30.06.2017. Страхові виплати були призначені та виплачені за період з 01.12.2014 по 30.06.2017 згідно довідки ВПО від 09.12.2014 №.

Страхові виплати було припинено з 01.07.2017 на підставі пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальні страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі - Закон №1105-ХІV).

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1105-ХІV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого.

Державою гарантовано та врегульовано питання надання соціальних послуг. За рахунок коштів Фонду потерпілим на виробництві, за умови переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. З метою захисту їх прав ухвалено Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі Закон № 1706-VII), а також акти Кабінету Міністрів України, інші нормативно-правові акти.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 Правлінням Фонду соціального страхування від: нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України видано постанову від 11 грудня 2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» (далі - Порядок № 20).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку № 20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХIV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою ВПО відповідно до Закону № 1706-VІІ.

Відповідач призначив та виплатив належні суми страхових виплат потерпілому згідно із діючим законодавством.

Стосовно наявності права Позивача та обов`язку Відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми страхових виплат за спірний період з 01.07.2017 зазначають, що відповідно до п.п. 3.8. «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб», затвердженого постановою правління Фонду від 12.12.2018 № 27: «Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Згідно з п.п. 3.9. зазначеного Порядку: «Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких І з зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку, визначеному виконавчою дирекцією Фонду». Особова справа Позивача перебуває на обліку у робочих органах виконавчої дирекції Фонду Луганської області.

Відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме: не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період.

Наведені норми законодавства визначають права Позивача на отримання ним соціальних виплат як внутрішньо переміщеною особою за минулий період, проте на умовах окремого порядку.

Відтак, з урахуванням наявності такого права Позивача, можна дійти висновку про наявність кореспондуючого обов`язку Відповідача нарахувати Позивачу суми страхових виплат та здійснити їх виплату після набрання чинності відповідною Постановою КМУ, якою буде визначено умови та порядок виплати соціальних виплат, які не виплачені за минулий період. Наявність права Позивача та відповідного обов`язку Відповідача не заперечується Відповідачем. Ці суми будуть сплачені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Оскільки позивач не навів та не надав жодного доказу, в підтвердження фактичного перебування за час спірного періоду за місцем обліку ВПО - м. Харків - підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1706-VII «Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону».

Згідно з частиною десятою статті 7 Закону № 1706-VІІ така особа має право на отримання матеріального забезпечення, за фактичним місцем проживання, перебування.

На законодавчому рівні визначено, що фінансування видатків з бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на тимчасово неконтрольованих українською владою територіях здійснюватиметься тільки після повернення цих територій під контроль органів державної влади України.

Отже, за час перебування на непідконтрольній владі України території громадяни не мають статус ВПО і соціальні виплати не проводяться.

Таким чином, Відділення вважає, що відсутні правові підстави для поновлення Позивачу щомісячних страхових виплат з 01.07.2017, скасування постанови та визнання дій Відділення протиправними.

Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відстрочено сплату судового збору, поновлено строк звернення із позовом до суду (арк. спр. 44-46).

Сторони у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (арк. спр. 25, 36, 54).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ), є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено інформацією, зазначеною в паспорті громадянина України (арк. спр. 10-114), картці платника податків (арк. спр. 12), довідці від 12.12.2014 № 95009031 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 13).

Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА № 033510 від 12.08.2020 позивачу встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 35% з 01.05.2020 безстроково, в тому числі: 10% по трудовому каліцтву (нещасний випадок на виробництві, що стався 07.04.2008) та 25% по професійному захворюванню, безстроково (арк. спр. 14).

Позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України з 31.07.2009, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 22.01.2014, є отримувачем щомісячних страхових виплат в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, що не заперечується сторонами.

У листі від 14.12.2020 № 15.02-15/4931 відповідач 2 зазначив, що ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові з 01.12.2014 по 30.06.2017 на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради 09.12.2014 за № про фактичне місце проживання у м. Харкові. Також ОСОБА_1 у листопаді 2015 року виплачені кошти за період з червня по листопад 2014 року, які були нараховані, але не виплачені ВВД ФССНВУ в м. Ровеньки. За жовтень 2017 потерпілому виплачені 1195,52 грн. (по страховому випадку за актом Н-1 від 22.11.1997 № 136). З 01.07.2017 виплати Відділенням припинені на підставі пункту 6 частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 зі змінами. Заяву про продовження виплат з 01.07.2017 та довідку, що підтверджує проживання в м. Харкові, до Відділення ОСОБА_1 не подавав (арк. спр. 17).

Постановою Харківського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.1/43 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.07.2017 припинено виплату щомісячної страхову виплату (по трудовому каліцтву) на підставі пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (невідоме місце мешкання) (арк. спр. 18).

Постановою Харківського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.1/44 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.07.2017 припинено виплату щомісячної страхову виплату (по професійному захворюванню) на підставі пункту 6 частини першої статті 46, частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (невідоме місце мешкання) (арк. спр. 19).

13.04.2015 позивач звернувся до Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області із заявою про продовження виплати (арк. спр. 69, 76).

14.05.2018 на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на якому було прийнято рішення призначити (відновити) страхові виплати позивачу (арк. спр. 68).

ОСОБА_1 з 13.04.2018 знаходиться на обліку в Лисичанському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області як внутрішньо переміщена особа та отримує щомісячні страхові виплати з 01.04.2018 по теперішній час. Остання виплата щомісячних страхових виплат була перерахована ОСОБА_1 на його особовий рахунок в ПАТ «Державний Ощадний банк України» за грудень 2020 року. в розмірі 7912,52 грн. - 14.01.2021, що підтверджується довідкою від 27.02.2021 № 206/02-1 та постановами відповідача 1 (арк. спр. 67, 81-98, 103, 104).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначені або не виплачені суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» .

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» та постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1105-XIV, не можуть застосовуватись.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат (№ рішення в ЄДРСР 76812061).

Оскільки відсутність довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації не можуть бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що припинення з 01.07.2017 виплат позивачу раніше призначених щомісячних страхової виплати здійснено Харківським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом, а, отже, постанова Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/32982/1810.1/43 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 та постанова Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.2/44 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню, заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014, підлягає нарахуванню та виплаті.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Оскільки у даній справі позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, на користь Позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн. з кожного з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (ідентифікаційний код: 41457857, місцезнаходження: 93411, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, буд. 16), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (ідентифікаційний код: 41313928, місцезнаходження: 61200, м. Харків, майдан Конституції, буд. 1, Палац праці, 3 під`їзд, 4 поверх) про визнання дій протиправними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 та 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014.

Визнати протиправною та скасувати постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/32982/1810.1/43 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 29.06.2017 № 2012/23982/11810.2/44 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 та з 01.11.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку трудове каліцтво, що стався 07.04.2008, та з 01.07.2017 по 31.03.2018 по зареєстрованому страховому випадку професійному захворюванню, яке отримане 22.01.2014.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця