Справа № 200/10648/20-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 р. Справа№200/10648/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.03.2019 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком починаючи з моменту звернення з відповідною заявою до відповідача, врахувавши при обчисленні загального стажу періоди роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 09.07.2018 року отримує пенсію як інвалід третьої групи. У 2019 році позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання інформації стосовно зарахованих до стажу роботи періодів роботи. Однак відповідач, розглянувши заяву позивача, вказав на не зараховані окремі періоди роботи позивача до трудового стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.12.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що з 09.07.2018 року позивачу призначено пенсію по інвалідності.

Управлінням до трудового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року оскільки не вказано повне найменування підприємств, чим порушено п.2.14 Інструкції №58; з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року в районному управлінні «Донецькавтогаз» оскільки в цих записах в трудовій книжці наявні виправлення, чим порушено п.2.3, 2.6 Інструкції №58, а саме: не засвідчено належним чином виправлення адміністрацією підприємства.

Жодного рішення про відмову в призначенні пенсії управлінням не приймалось.

Відповідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Як вбачається з підсистеми призначення та виплати пенсії ІКІС ПФУ з 09.07.2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, яка обчислюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.03.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати відомості щодо не зарахованого до його трудового стажу періодів роботи.

Листом від 19.03.2019 року №144/Г-01-01-01/5214/02/34 Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило позивача, що страховий стаж позивача складає 31 р. 02 міс. 28 дні. При призначенні пенсії за віком до стажу позивач не було зараховано періоди роботи: з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року оскільки не вказано повне найменування підприємств, чим порушено п.2.14 Інструкції №58; з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року в районному управлінні «Донецькавтогаз» оскільки в цих записах в трудовій книжці наявні виправлення, чим порушено п.2.3, 2.6 Інструкції №58.

Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Позивачем до суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В заяві про поновлення строку позивач посилається на юридичну необізнаність, а тому просить поновити строк звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи (право на судовий захист) обмежується ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячним строком, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо питання застосування процесуальних строків у правовідносинах, що виникають з пенсійного забезпечення, Верховний Суд викладав свої висновки у постанові від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16-а зазначивши таке.

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Системний аналіз частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає».

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та з 09.07.2018 року отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу роботи періоди роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року, які не були зараховані відповідачем до загального стажу позивача при призначенні пенсії у 2019 році.

Зазначене прямо впливає на соціальне забезпечення позивача щодо можливості отримання пенсії у більшому розмірі. Тому застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізувати позивачем права на перерахунок пенсій.

З огляду на правову необізнаність позивача та виходячи з цілей та завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України суд вважає необхідним визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачеві строк такого звернення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-ХІ1 "Про пенсійне забезпечення" та від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст.1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, п.п.1,2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58 (далі Інструкція №58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно із п.2.4. зазначеної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийнята на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Періоди роботи позивача з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року в інспекції м. Краматорськ Головного управління державного страхування України у Донецькій області, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року в ЧМП «КРОК», з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року в районному управлінні «Донецькавтогаз» підтверджується трудовою книжкою позивача НОМЕР_2 від 04.08.1982 року.

Довідкою від 06.05.2019 року №36 виданою ДП «Донецькавтогаз» на підставі архіву особових рахунків «Донецькавтогаз» підтверджено заробіток позивача за період з серпня 1988 року по грудень 1993 року.

З довідки №3126/01-09-18 від 26.11.2018 року наданої ДП «Укравтогаз» вбачається про відсутність документів, які б могли підтвердити трудовий стаж позивача за період з 22.07.1988 року по 01.12.1993 року.

Як вбачається яз довідки виданої РВУ «Донецькавтогаз» від 23.11.2018 року №3 вся документація щодо діяльності районного управління «Донецькавтогаз» УМГ «Донбастрансгаз» ВО «Укргазпром» на АГНКС м. Краматорська до 01.12.2014 року та документи за період з 22.07.1988 року по 22.11.1993 року, які передані в архів на зберігання знаходяться на території, що не контролюється органами державної влади України.

Листом від 14.03.2019 року №07-04/378 відділ трудового архіву Краматорської міської ради повідомив позивача, що документи ЧМП «Крок» на зберігання до відділу не надходили.

Листом №04-05-27/2 від 15.02.2019 року головний офісу НАСК «ОРАНТА» повідомив позивача, що документи з особового складу інспекції м. Краматорську Головного управління державного страхування у Донецькій області за 1986-1988 рр., не передавались на зберігання до головного офісу НАСК «ОРАНТА».

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Оскільки стаж роботи підтверджений належно оформленими записами у трудовій книжці, суд вважає неправомірною відмову відповідача у не зарахуванні періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року до стажу роботи позивача.

Враховуючи відсутність на теперішній час контролю української влади над певною територією та неможливість отримати інших письмових доказів, суд вважає, що позивачем здійснені всі необхідні дії щодо отримання довідок щодо підтвердження відповідного стажу. Оскільки позивач на законодавчих підставах набув право на пенсійне забезпечення, і ситуація, що склалась, не повинна мати наслідків дискримінації позивача у соціальних гарантіях.

Є вочевидь зрозумілим, що надання нових довідок, виправлення недоліків у наявних та можливість перевірки не залежить від волі позивача, оскільки документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України, де наразі відбуваються бойові дії.

Крім того, суд вважає доводи відповідача щодо не зарахування до трудового стажу позивача спірних періодів роботи з таких підстав, як виправлення у записах трудової книжки безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Суд зазначає, що період спірної трудової діяльності регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції).

Згідно пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім цього відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Водночас суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків на позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу роботи в період з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року в інспекції м. Краматорськ Головного управління державного страхування України у Донецькій області, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року в ЧМП «КРОК», з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року в районному управлінні «Донецькавтогаз».

Щодо вимог позивача визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.03.2019 року про відмову в призначенні пенсії суд зазначає, що позивачу було повідомлено про не зараховані до його стажу роботи вищезазначені періоди роботи листом управління, який не є рішенням по суті поставлених питань та вважає, що належним захистом прав позивача є визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у відмові у зарахуванні періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком починаючи з моменту звернення з відповідною заявою до відповідача, врахувавши при обчисленні загального стажу періоди роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, та з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року суд зазначає наступне.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 17.07.2018 року, з 09.07.2018 року позивачу призначено пенсію, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу періоди роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, та з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області шляхом визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у відмові у зарахуванні періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 17.07.2019 року із зарахуванням до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, та з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому стягненню підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у відмові ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року, з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву від 17.07.2019 року із зарахуванням до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.09.1986 року по 05.07.1988 року та з 03.01.1994 року по 15.05.1997 року, та з 25.07.1988 року по 22.11.1993 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш