Справа № 360/2778/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року справа №360/2778/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронова Г.М., секретаря судового засіданні Ашумова Т.Е., за участі представників відповідача Носкова Л.В., Ломова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/2778/20 (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складене в повному обсязі 23 вересня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2020 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» про стягнення в відповідача адміністративно-господарських санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році, у розмірі 56403,80 грн. та пеню у розмірі 1026.48 грн. (а.с. 1-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарську санкцію за 2019 рік у сумі 56403,80 грн. (п`ятдесят шість тисяч чотириста три гривні 80 копійок) та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16 квітня 2020 року по 15 липня 2020 року у розмірі 1026,48 грн. (одна тисяча двадцять шість гривень 48 копійок), а всього 57430,28 грн. (п`ятдесят сім тисяч чотириста тридцять гривень 28 копійок) (а.с. 137-141).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/2778/20 та прийняти нове рішення, яким скасувати адміністративно господарські санкції та пеню за невиконання товариством нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що товариством вжито всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування інвалідів протягом 2019 року у тому числі звіти. При цьому, жодної особі з інвалідністю не було відмовлено у працевлаштуванні, самостійно працевлаштовано 6 осіб з інвалідністю (а.с. 152-156).

Представники відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, вивчив заперечення на апеляційну скаргу, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО», , зареєстровано як юридичну особу за адресою: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Пивоварова, будинок 5-Д6/1, зареєстровано у відповідача з 17 вересня 2009 року за № 44/118/66 (а.с. 28).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» 18 червня 2020 року до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 316 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 12; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статі 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) - 13; фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн.) 17823,60; середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн.) 56404; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.) 56404 (а.с. 29).

На підставі даних поданого відповідачем звіту форми № 10-ПІ позивачем зроблено висновок про незабезпечення відповідачем норми працевлаштування інвалідів у 2019 році, за що відповідачу необхідно самостійно обрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 56 403,80 грн., пені у розмірі 1 026,48 грн. (а.с. 35).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій позивача щодо нарахування відповідачу суму адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено правомірність застосування до відповідача господарських санкцій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875).

Відповідно до ст. 20 Закону № 875 Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 875 для підприємств (об`єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Як вбачається зі ст. 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 01 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п. 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи позивачем своєчасно подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік, в якому підприємством зазначено середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 12 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 13 осіб (а.с.29).

Позивачем 22 червня 2020 року за вих. № 778/05-14 на адресу Головного управління ДПС у Луганській області направлено запит про надання інформації про середньооблікову кількість працівників, у тому числі осіб з інвалідністю, у розрізі по місяцях за 2017, 2018, 2019 роки, а також суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» (а.с. 33).

Листом від 09 липня 2020 року № 4367/9/12-32-52-06 Головне управління ДПС у Луганській області надано запитувану інформацію за період з січня 2017 року по грудень 2019 року, зокрема, у 2019 році середньооблікова кількість штатних працівників у січні 2019 року склала 316 осіб, у лютому 2019 року 315 особи, у березні 2019 року 321 осіб, у квітні 2019 року 319 осіб, у травні 2019 року 317 особи, у червні 2019 року 326 особи, у липні 2019 року 316 осіб, у серпні 2019 року 312 особи, у вересні 2019 року 317 осіб, у жовтні 2019 року 320 осіб, у листопаді 2019 року 315 осіб, у грудні 2019 роки 312 осіб; у тому числі працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність: у січні 2019 року 11 осіб; у лютому 2019 року 10 особи; у березні 2019 року 11 осіб, у квітні 2019 року 11 осіб, у травні 2019 року 11 особи, у червні 2019 року 11 особи; у липні 2019 року 12 осіб, у серпні 2019 року 11 осіб, у вересні 2019 року 11 осіб; у жовтні 2019 року 13 осіб; у листопаді 2019 року 12; у грудні 2019 року по 11 осіб (а.с. 34).

Позивачем 22 червня 2020 року № 779/05-14 на адресу Сєвєродонецького міського центру зайнятості направлено запит, чи надавалися ТОВ «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» до центру зайнятості відомості про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості, протягом 2017, 2018, 2019 років; чи здійснювалося ТОВ «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» замовлення до центру зайнятості на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (арк. спр. 31).

Листом від 25 червня 2020 року № 13/04-1388 Сєвєродонецький міський центр зайнятості повідомив, що у період з 2017 року по 2019 рік ТОВ «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» не надавало до центру зайнятості звіти про наявність вакансій з відміткою для осіб з інвалідністю. Замовлень до Сєвєродонецького міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю від ТОВ «Наукове-виробниче об`єднання «СЗХНО» не було (а.с..32).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 29 липня 2019 року, 30 липня 2019 року, 06 серпня 2019 року, 25 вересня 2020 року подано до Сєвєродонецького міського центру зайнятості, Лисичанського міського центру зайнятості, Рубіжанського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якій не повідомлялося про необхідність сприяння у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Лише в звіті від 29 липня 2020 року, поданому до Сєвєродонецького міського центру зайнятості, відповідачем повідомлялося про необхідність сприяння у працевлаштуванні двох осіб з інвалідністю, зазначене підтверджується копіями звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (а.с. 64-73).

При цьому, за даними податкового органу, з січня 2019 року фактична кількість працівників на товаристві складала 316 осіб, а працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, 11 (при встановленому нормативі 13).

Відтак, в січні 2019 року відповідач повинен бути подати звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» із зазначенням кількості вільних місць для осіб з інвалідністю.

Однак, відповідачем лише в липні 2019 року подано до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», що не давало можливості центру зайнятості з січня по липень 2019 року здійснити пошук та направити до відповідача для працевлаштування особу з інвалідністю.

Відтак, відповідачем з січня по липень 2019 року не виконувався покладений на нього законодавством обов`язок по створенню робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням осіб з інвалідністю, про створення робочого місця, що позбавило можливості відповідні органи прийняти міри по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у відповідача.

Спірні санкції є адміністративно-господарськими, відтак на них розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, визначені у статтях 216-218, 238, 241 Господарського кодексу України, системний аналіз яких посвідчує підставу сплати за наявності складу правопорушення, склад якого у межах спірних правовідносин позивачем не доведений.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У зв`язку з тим, що відповідачем не вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, враховуючи фактичну відмову двом особам з інвалідністю у працевлаштуванні, на нього може бути покладена відповідальність відповідно до вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про доведеність факту відсутності створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень при розрахунку суми господарських санкцій до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/2778/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова