Справа № 580/5339/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року справа № 580/5339/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивачі просять:

- визнати протиправним та скасувати Наказ №23-10796/14-20-15 від 30.10.2020р. Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки;

- визнати протиправним та скасувати Наказ №23-10797/14-20-15 від 30.10.2020 р. про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, що входить до земельного масиву, з кадастровим номером :02:000:2068, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Паланської сільської ради, Уманського району, Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, що входить до земельного масиву, з кадастровим номером :02:000:2068, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Паланської сільської ради, Уманського району, Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, що входить до земельного масиву з кадастровим номером :02:000:2068, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Паланської сільської ради, Уманського району, Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки, у власність орієнтовною площею 2,0 га, що входить до земельного масиву з кадастровим номером :02:000:2068, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Паланської сільської ради, Уманського району, Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що звернулись до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, що входить до земельного масиву, з кадастровим номером :02:000:2068, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться в адміністративних межах Паланської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, однак отримали відмову, викладену у оскаржуваних наказах. Позивачі вважають відмову викладену у спірних наказах протиправною та такою, що не відповідає вичерпному переліку підстав встановленому ст. 118 ЗК України для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.12.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

06.01.2021р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши при цьому, що позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із тим що бажана до відведення земельна ділянка входить до складу масиву, який включено в перелік для передачі Паланській сільській ОТГ у комунальну власність.

Крім того, зазначено, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.6 ст. 79-1 ЗК України, та звернуто увагу, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землекстрою щодо поділу та об`єднання ділянок.

Крім того, вказано що зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії є порушенням його дискреційних повноважень. При цьому, відповідно до наказу відповідача №47-ОТГ від 08.12.2020р. передано Паланській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки заг. площею 3010,8105 га, у тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2068 площею 7,8 га, у зв`язку із чим у відповідача припинились повноваження стосовно розпорядження спірною земельною ділянкою.

13.01.2021р. до суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій серед іншого зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2068 площею 7,8 га відповідно до інформації державного земельного кадастру є державною власністю та являються землями запасу, у зв`язку із чим розпорядником землі є саме державні органи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.09.2020 року позивачі звернулись до відповідача із клопотаннями про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, для веденення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га (кадастровий номер :02:000:2068), яка розташована на території Черкаська область, Уманський район, в адміністративних межах Паланської сільської ради( за межами населеного пункту с. Громи).

До клопотань позивачами додано викопіювання з розташуванням земельної ділянки.

Наказами відповідача від 30.10.2020р. №23-10796/14-20-СГ та №23-10797/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розташованої в адміністративних межах Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка входить до складу масиву, який включено в перелік для передачі Паланській сільській ОТГ у комунальну власність.

Позивачі, вважаючи вказану відмову протиправною, звернулись з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. «а» ч.3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п.«в» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма повністю кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17 та від 5 березня 2019 року у справі №360/2334/17.

Крім того, виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як уже встановлено судом, 29.09.2020 року позивачі звернулись до відповідача із клопотаннями про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га (кадастровий номер :02:000:2068), яка розташована на території Черкаська область, Уманський район, в адміністративних межах Паланської сільської ради( за межами населеного пункту с. Громи).

До клопотань позивачами додано викопіювання з розташуванням земельної ділянки.

Судом встановлено, що згідно відомостей Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка кадастровий номер :02:000:2068, за рахунок якої позивачі бажали відвести у власність земельні ділянки орієнтованою площею 2,000 га, має площу - 7,8 га.

Суд зазначає, що згідно частин 1,2 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відтак, за даних обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі звернулась із клопотаннями про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею по 2 га у власність за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2068, площею 7,8 га.

З урахуванням викладеного, вбачається, що для відведення земельної ділянки площею 2 га у власність, позивачі мали звернутись з технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у відповідності до вимог частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України, а не із клопотаннчми про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, як вбачається із оскаржуваного наказу, обставина перебування запитуваних позивачами земельних ділянок площею по 2 га у складі земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2068, площею 7,8 га, не слугувала підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв`язку із чим вказана обставина, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позов не може бути прийнята судом в якості належної підстави при встановленні питання щодо правомірності оскаржуваних наказів.

Надавши оцінку правомірності оскаржуваних наказів від 30.10.2020р. №23-10796/14-20-СГ та №23-10797/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", суд зазначає наступне.

Так, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Отже, рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою повинно бути мотивованим.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що спірними наказами позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка входить до складу масиву, який включено в перелік для передачі Паланській сільській ОТГ у комунальну власність.

Суд зазначає, що названому критерію мотивованості спірне рішення відповідача не відповідає, оскільки не містить підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, вичерпний перелік підстав яких визначений в частині 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції висловленої Верховним Судом у постановах від 04.09.2020р. у справі №815/3574/16, від 27.03.2020р. у справі №352/638/17, від 27.02.2018р. у справі №545/808/17.

У рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи вищеперелічені обставини, відповідач хоча і прийняв рішення, проте дане рішення не відповідає вимогам вмотивованості, що визначені в частині 7 ст. 118 Земельного кодексу України, що є підставою для скасування наказів від 30.10.2020р. №23-10796/14-20-СГ та №23-10797/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачів та прийняти рішення про надання позивачам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №47-ОТГ від 08.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» - передано Паланській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3010,8105 га, які розташовані за межами сіл Антонівка, Берестівець, Городецьке, Іванівка, Кочержинці, Кочубїївка, Краснопілка, Піківець, Посухівка, Родниківка, Черповоди, Юрківка, Громи (Уманського району) та села Синиця (Христинівського району) Уманського району Черкаської області згідно з актом приймання -передачі.

Згідно Додатку до акту приймання - передачі від 08.12.2020р. та наказу від 08.12.2020р. №47-ОТГ, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2068 площею 7,8 га, яка розташована в адміністративних межах Паланської сільської ради Уманського району, передана Паланській сільській раді Уманського району Черкаської області у комунальну власність.

Згідно відомостей про земельну ділянка кадастровий номер :02:000:2068, до державного реєстру прав 15.01.2021р. внесено відомості про суб`єкта права власності на земельну ділянку, відповідно до якої Паланська сільська рада є суб`єктом права власності на вказану земельну ділянку.

Таким чином, станом на 15.01.2021р. та на дату розгляду даної справи у Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області припинились повноваження стосовно розпорядження земельної ділянкою з кадастровим номером :02:000:2068 площею 7,8 га, у зв`язку із передачею таких повноважень Паланській сільській раді.

Таким чином, підстави для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання позивачів та прийняти рішення про надання позивачам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутні, з огляду на відсутність повноважень у відповідача на розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:2068 площею 7,8 га, у зв`язку із чим у цій частині позовних вимог належить відмовити.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги є частково обгрунтованими з огляду на що належать до часткового задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних наказів, у зв`язку із адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачами понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 840,80 грн, що підтверджується оригіналами квитанції від 23.11.2020р. №0.0..1 (платник - ОСОБА_2 ), та від 08.12.2020р. №0.0..1 (платник - ОСОБА_1 ) наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачами судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь кожного з позивачів у сумі 420,40 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 139, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.10.2020 року №23-10796/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.10.2020 року №23-10797/14-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ - 39765890) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ - 39765890) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко