Справа № 200/257/21-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 р. Справа№200/257/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В., за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що вона на протязі тривалого часу не отримує щомісячні страхові виплат, а саме з 01.01.2018 року.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Для з'ясування підстав невиплати щомісячних страхових виплат до відповідача було направлено адвокатський запит, на який було надано відповідь №01-04/15-2206 від 21.12.2020 року. Фонд соціального страхування повідомив, що з 01.01.2018 року потерпілій припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв'язку із не підтвердженням факту місяця проживання ВПО на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО Слов'янської міської ради (протокол комісії від 05.12.2017 року №11-32/47).

Позивач з діями відповідача не згодна, вважає їх протиправними та просить суд:

1. Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого.

2. Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (; адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5) поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) щомісячної страхової виплати у разі смерті потерпілого, з виплатою усієї заборгованості за період її несплати, починаючи з 01.01.2018 року.

У зв'язку з тим, що позовна заява була подана без дотримання вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позовна заява була залишена без руху.

Зазначеною ухвалою позивачеві був встановлений строк для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів сплати судового збору в належному розмірі або доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача.

Позивач виконав вимоги ухвали, тим самим усунувши недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

01 лютого 2021 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивував наступним.

З серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивач перебувала на обліку у Слов'янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримувала щомісячні страхові виплати, як внутрішньо переміщена особа.

В грудні 2017 року позивачу виплачено заборгованість за періоди з 01.12.2014 року по 30.06.2015 року та 01.08.2016 року по 31.07.2017 року.

З 01 січня 2018 року ОСОБА_1 припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв'язку із не підтвердженням факту місця проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Слов'янської міської ради (протокол комісії від 05.12.2017 року № 11-32/47). ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа до будь-яких відділень УВД Фонду соціального страхування України не зверталась.

Згідно з інформацією, отриманою з електронної бази Фонду соціального страхування України, позивач з 06.09.2001 перебувала на постійному обліку у Ровеньківському міському відділенні управління Луганської області, яке припинило свою діяльність у зв'язку з реорганізацією робочих органів Фонду.

Сума нарахованих, але не сплачених страхових виплат за спірний період обліковується в УВД ФСС України у Луганській області.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області надіслано лист щодо отримання довідки про раніше нараховані, але сплачені суми страхових виплат.

Місто Ровеньки Луганської області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджено Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Наведене вказує на те, що у зв'язку із загальновідомими обставинами, які спричинили прийняття Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014, органи Фонду соціального страхування України не мають можливості здійснювати свої повноваження в м. Ровеньки Луганської області з незалежних від них обставин.

Отже, у зв'язку з неможливістю здійснення органами Фонду соціального страхування України своїх повноважень на окремих територіях Донецької і Луганської областей, зокрема в м.Ровеньки Луганської області, законодавством передбачений порядок реалізації права осіб на соціальне забезпечення, який передбачає звернення особи до органу Фонду соціального страхування України, розташованому на підконтрольній українській владі території.

Також, управління зазначає, що позивач не отримувала щомісячні страхові виплати з січня 2018 року, про що їй було відомо. Будь-яких заходів з приводу поновлення страхових виплат протягом шестимісячного строку позивач не приймала. Звернулась до суду лише у грудні 2020 року. Таким чином, вважають, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду.

На підставі викладено, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області прость відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

01 лютого 2021 року відповідач через канцелярію суду звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з клопотанням про витребування доказів у позивача.

Ухвалою Донецький окружний адміністративний суд від 02 лютого 2021 року суд клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про витребування доказів задовольнив та запропонував ОСОБА_1 надати суду: докази наявності рахунку у ПАТ "Державний ощадний банк України", докази повідомлення відповідача про рахунок позивача у ПАТ "Державний ощадний банк України", у випадку відсутності рахунку в ПАТ "Державний ощадний банк України" надати письмові пояснення щодо цього.

08 лютого 2021 року представник позивача через канцелярію суду надав витребувані докази, а саме реквізити карткового рахунку.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Щодо строку звернення до адміністративного суду. Відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду. Він посилається на ч.2 ст.122 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 47 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» 1105-XIV, передбачено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Згідно із ч.4 ст.47 Закону 1105, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

За таких обставин, незважаючи на зміну місця проживання позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку (оскільки інвалідність встановлено безстроково) та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Суд не приймає до уваги посилання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на аналогічні правові позиції висловлені в постанові Верховного Суду України від 26.01.2018 року по справі №331/1154/17, оскільки вона не є подібною до правовідносин, які розглядаються в даній справі.

Щодо суті позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 06.05.2000 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.10-11).

Відповідач - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області є юридичною особою і суб'єктом владних повноважень, адреса 84122 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5.

31 травня 2017 року позивач взятий на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, фактичне місце проживання/перебування: Донецька область, місто Слов'янськ, вулиця Праці, будинок 1А, квартира 11 (а.с.4).

Постановою про припинення щомісячної страхової виплати від 02.01.2018 року № 0536/11612.1/11612.1/10, вирішено припинити виплату з 01.01.2018 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. При цьому основи соціального захисту, а також форми і виді пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини 1 статті 27 цих же Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як страхові виплати, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Згідно статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України: 2) на весь час. протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого: 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку: 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми: 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Також суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, хоча припинення страхових виплат могло мати місце й в інших випадках, передбачених іншим законом, воно можливе виключно на підставі рішення Фонду соціального страхування або за рішенням суду.

Суд зазначає, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, в силу положень статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Проте будь-яких положень щодо незастосування до внутрішньо переміщених осіб Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у собі не містить, а положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закону України "Про боротьбу з тероризмом" не містять вказівок про те, що ці закони є спеціальними по відношенню до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Суд констатує, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закон України "Про боротьбу з тероризмом" не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і страхові виплати, як і не наділяє органи фонду соціального страхування України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення страхових виплат, як це прямо встановлено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і тим більше, не встановлює права вчинити це автоматично на підставі інформації, отриманої від управління праці та соціального захисту населення, Держприкордонслужби або іншого державного органу про відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання чи про її повернення до покинутого місця проживання і не повернення назад.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.

Разом з тим реалізація прав позивача (на отримання заборгованості по страховим виплатам) була обмежена положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, що не відповідає та суперечить Конституції України.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат, суд вважає таким, що не мало ознак "законності". Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії фонду соціального страхування на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності "законності втручання", тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за №6/26451 (далі - Порядок № 20).

Пунктом 1 Розділу 3 Порядку № 20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред'явленні оригіналів.

Суд зазначає, що окремо підстав для припинення виплат Порядком № 20 не передбачено.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, що згідно з інформацією з електронної бази Фонду соціального страхування України, позивач з 06.09.2001 перебувала на постійному обліку у Ровеньківському міському відділенні управління Луганської області, яке припинило свою діяльність у зв'язку з реорганізацією робочих органів Фонду.

Сума нарахованих, але не сплачених страхових виплат за спірний період обліковується в УВД ФСС України у Луганській області.

Місто Ровеньки Луганської області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджено Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Суд відхиляє ці твердження відповідача та зазначає, що з 31 травня 2017 року позивач взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, фактичне місце проживання/перебування: Донецька область, місто Слов'янськ, вулиця Праці, будинок 1А, квартира 11, що підтверджується довідкою від 31.05.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.4).

Згідно Постанови про припинення щомісячної страхової виплати від 02.01.2018 року № 0536/11612.1/11612.1/10, вирішено Словянським ВУВД ФССУ в Донецькій області, припинити виплату з 01.01.2018 року.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 20, зазначено, що щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви або з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа про страхові виплати на той час, та фінансується впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.

В розумінні норм викладених в пункті 5 розділу III Порядку № 20, щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви для осіб, які вперше звернулись за страховою виплатою, а для ВПО, які вже отримували страхові виплати з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду.

Пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженим Постановою КМУ № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Дана норма п.15 Порядку не надає підстав для нарахування або не нарахування соціальних виплат. Вона визначила лише одну підставу обліку соціальних виплат "як не виплачені за минулий період".

Факт не виплати страхових виплат за період з 01 січня 2018 року відповідачем фактично підтверджується, доказів того, що Фондом соціального страхування було нараховано та виплачено позивачу суму страхових виплат відповідачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що відповідач, в спірних відносинах уособлює державу, яка взяла на себе обов'язок здійснювати соціальні страхові виплати.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності щодо ненарахування та невиплати позивачу суми страхових виплат за період з 01 січня 2018 року.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про протиправність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, щодо припинення нарахування виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідачем протиправно не призначено позивачу допомогу при народженні дитини, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вище викладеного, для відновлення порушеного права позивача на отримання страхових виплат, відповідача слід зобов'язати поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати у разі смерті потерпілого, з виплатою усієї заборгованості за період її несплати, починаючи з 01.01.2018 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5) поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) щомісячної страхової виплати у разі смерті потерпілого, з виплатою усієї заборгованості за період її несплати, починаючи з 01.01.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов'янськ, вулиця Свободи, будинок №5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 908 (дев'ятсот вісім) гривень.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею головуючим 17 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Хохленков