Справа № 540/3076/20
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3076/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

представника позивача - Буженка Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що у липні 2020 року до Щасливцевської сільської ради було надіслано поштою клопотання 20.07.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до вказаного клопотання

22.09.2020 року Щасливцевська сільська ради прийняла рішення на 124 сесії № 2564 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , в зв`язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі.

Інших причин, які б заважали відповідачу видати вищевказаний дозвіл, у спірному рішенні не зазначено.

При цьому, в рішенні не зазначено, якій саме іншій особі надавався вказаний дозвіл, - що ставить під сумнів існування такої особи, якій би дійсно видавався вказаний дозвіл.

В обґрунтування протиправності дій сільської ради зазначає, що на день розгляду клопотання позивача, заявлена нею земельна ділянка не перебувала у користуванні чи власності, а отже була вільною і вона мала беззаперечне право претендувати на її отримання.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує прав інших осіб, яким наданий такий дозвіл.

Щасливцевська сільська рада безпідставно відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) вищевказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га.

Вважає, що висновок про відмову у видачі вказаного дозволу є неправомірним, а відповідачем при прийнятті спірного рішення не було встановлено у достатньому обсязі всіх обставин та не досліджено всіх доказів, які б давали підставу для прийняття висновку про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2564 від 22.09.2020 року, прийняте 124 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2020 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2020 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради судові витрати.

Ухвалою суду від 20.10.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 11.11.2020 року.

11.11.2020 року відкладено розгляд справи на 09.12.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді.

12.11.2020 року до суду від Щасливцевської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що на бажану земельну ділянку, позначену у графічних матеріалах, раніше вже було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі згідно з рішенням №1781 від 30.07.2019р., прийнятим 97 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання. Вказане стало причиною відмови у задоволенні клопотання представника позивача. Надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі, сільська рада вже взяла на себе зобов`язання у майбутньому передати дану земельну ділянку у власність, затвердивши в подальшому проект землеустрою. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.11.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 були виконані всі вимоги, визначені ч. 6 ст. 118 ЗК України (подано відповідне клопотання, графічні матеріали із зазначенням розміру бажаної земельної ділянки та місця її розташування, копію паспорта та ідентифікаційного коду), на підставі чого, відповідач повинен був надати дозвіл в порядку, передбаченому даною нормою закону.

09.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Наступне підготовче засідання призначено на 18.01.2021 року.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2021 року.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши представника позивача та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

20.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до сільського голови Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області Плохушко В.О. з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до клопотання. До заяви додано:

1. Копія паспорта громадянина України.

2. Копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

3. Графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до рішення 127 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання від 22.09.2020 року № 2564 "Про розгляд заяви", розглянувши заяви громадян України та надані документи, згідно генеральних планів сіл Генічеська Гірка, Щасливцеве з планами зонування територій з розвитком рекреаційної зони, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення 97 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання №1781 від 30.07.2019 р., рішення 124 сесії 7 скликання № 2481 від 18.07.2020 р., відповідно до ст.ст. 12, 19 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія сільської ради вирішила відмовити ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,0804 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради в с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування у зв`язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку іншій особі.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР), який передбачає, зокрема:

- сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами ( частина 1 ст. 10);

- виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин ( пункт 34 частини 1 статі 26 );

- акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статі 59 ).

Положеннями Земельного кодексу України від 24.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) передбачено, зокрема,

- громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( частиною 1 статті 116 );

- сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб ( частина перша статті 122);

- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею ( частина 6 статі 118);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( абзац перший частини 7 статі 118).

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, питання щодо безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок із земель комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень.

При цьому, положеннями статті 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок у власність і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень вказаної статті ЗК України.

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є правомірність відмови Щасливцевської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки.

За позицією відповідача, правомірність відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки згідно оскаржуваного рішення Щасливцевської сільської ради № 2564 від 22.09.2020 року полягає у тому, що на земельну ділянку, на яку претендує ОСОБА_1 , було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки іншій особі.

Разом з тим, враховуючи, що за позицією відповідача-1 на спірну земельну ділянку одночасно претендують кілька осіб, то в даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи. Тому особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

В той же час, суд зазначає, що органи місцевого самоврядування не вправі приймати рішення про встановлення черговості громадян, які бажають отримати земельну ділянку. Тому відмова суб`єкта владних повноважень у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не ґрунтується на вимогах закону, дана позиція також узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 21.08.2018 р. у справі № 820/2303/17, від 05.03.2019 р. у справі № 808/2200/18.

При цьому, суд враховує, що питання передачі земельної ділянки у власність (користування) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, в які суд не може втручатися, а тому адміністративним судом не може бути надана оцінка наявності переваг тієї чи іншої особи.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зауважує, що ні частиною 7 статі 118 ЗК України, ні іншим чинним законодавством не передбачена така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, як надання такого дозволу іншій особі, а тому відмова Щасливцевської сільської ради у надані ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки з підстав надання такого дозволу іншій особі є протиправною.

Таким чином, суд вважає, що рішення Щасливцевської сільської ради від 22.09.2020 р. № 2564 не відповідає вищевказаним нормам Земельного кодексу України, а тому не є обґрунтованим та законним, що є підставою для визнання його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Щасливцевської сільської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2020 року, то суд вважає, що вона є похідною від вимоги про визнання протиправним рішення відповідача, суд дійшов до висновку, що ця вимога також підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд керується принципом верховенства права, як інструментом протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи, мають обмежуватися законом. Повноваження відповідача, які є предметом оскарження в даному спорі, не є дискреційними. Особливістю дискреційних повноважень, яка випливає із рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 є право адміністративного органу на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин. В даному випадку, відповідач вибирає можливість прийняття одного із двох можливих рішень: надання дозволу або відмова в його наданні. Право діяти на власний розсуд чітко пов`язано з можливістю прийняття одного рішення із декількох, а не із двох можливих.

Таким чином відповідач зобов`язаний прийняти, фактично, єдине рішення - надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за відсутності підстав у відмові. Якщо у наданні такого дозволу було відмовлено безпідставно і це визнано судом неправомірним, то в такому випадку ні про який власний розсуд органу не може йти мова і він може прийняти тільки одне єдине рішення - надати такий дозвіл. Тому суд вважає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень до вчинення цих дій - це єдино можливий спосіб відновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом N8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від його виконання за наслідками набрання даним рішенням законної сили.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2102,00 гривень.

Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ухвали суду від 20.10.2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на викладене та враховуючи, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню у дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5250,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір № 03/07/20 про надання правничої допомоги від 03.07.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серія АО № 1007793 від 03.03.2020 року, довідку-рахунок № 20-67 від 17.11.2020 року по справі № 540/3076/20, квитанцію до прибуткового касового ордера № 20-76 від 17.11.2020 року на суму 5250 грн.

Відповідно до довідку-рахунок № 20-76 від 17.11.2020 року, згідно якої загальна сума наданих адвокатом Буженко Ю.С. послуг складає 5250,00 гривень, а саме:

- консультація клієнта щодо вдосконалення правових механізмів захисту його прав при оскарженні рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, роз`яснення клієнту новел земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою, надання клієнту правової інформації з приводу останньої судової практики по земельних спорах, в тому числі, правових висновків Верховного Суду та судової практики Європейського суду по земельних спорах - 500 грн. (30 хв.);

- складання клопотання про відстрочення сплати судового збору - 250 грн. (15 хв.);

- складання позовної заяви, формування матеріалів, що додаються до позову - 1000 грн. (1 год.);

- участь в судовому засіданні - 2000 грн. (2 год.);

- ознайомлення із відзивом на позовну заяву по справ № 540/3076/20, формування правової позиції по відношенню до відзиву на позовну заяву по справі № 540/3076/20 - 500 грн. (30 хв.);

- складання відповіді на відзив на позовну заяву по справі № 540/3076/20 - 500 грн. (30 хв.);

- складання клопотання про долучення до матеріалів справи № 540/3076/20 доказів надання правничої допомоги - 250 грн. (15 хв.);

- складання заяви про повідомлення про подачу заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в частині "гонорару успіху" після ухвалення рішення по суті - 250 грн. (15 хв.).

Дослідивши довідку-рахунок № 20-76 від 17.11.2020 року, яка містить перелік наданої правової допомоги (послуг), її вартість та оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, суд робить висновок, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5250 гривень 00 копійок підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 2564 від 22.09.2020 року, прийняте 127 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детальне позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням доданих до клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2020 року.

3обов`язати Щасливцевську сільську раду (, вул. Миру, 26, с. Щасливцеве, Генічеський район, Херсонська область, 75580) надати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0804 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської раді Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах і відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2020 року.

Стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (, вул. Миру, 26, с. Щасливцеве, Генічеський район, Херсонська область, 75580) за рахунок бюджетних асигнувань у дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (, вул. Миру, 26, с. Щасливцеве, Генічеський район, Херсонська область, 75580) за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 лютого 2021 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 109020100