Справа № 320/8731/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8731/20
УХВАЛА

17 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.09.2020 року №220180.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати його повністю та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.01.2021 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом: пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а в заяві про поновлення строку жодних причин його пропуску викладено не було; до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки отримано 03.02.2021 року.

На виконання вимог даної ухвали Апелянтом 04.02.2021 до суду направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, до якого були додані платіжні доручення від 28.12.2020 року №1890 та від 04.02.2021 року №0.0..1, чим вимоги ухвали від 28.01.2021 року в частині необхідності сплати судового збору у розмірі 1 261,20 грн. були усунуті.

Щодо підстав пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що несвоєчасне звернення з апеляційною скаргою було зумовлене постійним блокуванням коштів на рахунках Укртрансбезпеки за кодом економічної класифікації видатків 2800 «Інші поточні видатки» з метою безспірного списання коштів на підставі виконавчих документів.

Надаючи оцінку викладеним у клопотанні доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 28.01.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, повний текст оскаржуваного рішення було отримано Відповідачем 11.12.2020 року (а.с. 123), отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням вихідних і святкових днів було 11.01.2021 року. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 16.01.2021 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Судом враховується, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №820/4420/18.

У постанові від 21.11.2019 року у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Така ж позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 10.09.2020 року у справі № 815/6482/15.

Крім іншого, суд звертає увагу на те, що апеляційну скаргу подано 16.01.2021 року, у той час як більшу частину судового збору (1 260,00 грн.) було сплачено Апелянтом ще 29.12.2020 року згідно платіжного доручення від 28.12.2020 року №1890. Викладене, у свою чергу, свідчить, що, по-перше, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки мала об`єктивну можливість забезпечити сплату судового збору у грудні 2020 року, по-друге, Апелянт не був позбавлений права подати апеляційну скаргу у межах встановлених КАС України строків без документу про сплату судового збору, одночасно порушуючи питання про відстрочення чи розстрочення його сплати або у подальшому звернутися із клопотанням про продовження строків для усунення недоліків.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 року у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

При цьому, сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 року у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 року у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 року у справі №826/25121/15, від 13.02.2020 року у справі № 760/1904/17, від 05.01.2021 року у справі № 500/2544/19,

Посилання Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на блокування органами ДКС України рахунків контролюючого органу, що унеможливлювало своєчасну сплату судового збору, суд вважає помилковим та таким, що не узгоджується з положеннями п. 25 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (у редакції, яка набрала чинності 30.03.2018 року), який визначає, що на час здійснення безспірного списання коштів проводяться платежі боржника із сплати податків і зборів, у тому числі судового збору.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску Апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду від 08.12.2020 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про поновлення строків на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель