Справа № 280/8060/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 лютого 2021 року Справа № 280/8060/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) щодо не зарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу його служби в поліції служби Шушка Ігоря Васильовича у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції його службу у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів і з урахуванням зазначеного строку служби у податковій міліції, провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 14 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 25 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про залучення співвідповідача у справі №280/8060/20.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі №280/8060/20.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2012 року по теперішній час проходить службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції, зокрема, з листопада 2019 року і до теперішнього часу проходить службу у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України на посаді начальника 8-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) Управління стратегічних розслідувань та має спеціальне звання майора поліції. До цього, з травня 2003 року по серпень 2011 року займав різні посади у органах податкової міліції України, а з серпня 2012 року був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ. Зазначено, що після переходу на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України позивач дізнався, що нарахування надбавки, як поліцейському, за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки здійснюється без врахування стажу служби позивача у податковій міліції. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування строку його служби у податковій міліції до стажу служби в Національній поліції України, проте відповідачем у задоволенні заяви відмовлено. Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду із вимогою про зарахування строку його служби у податковій міліції до стажу служби в Національній поліції України. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 15 грудня 2020 року надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№60938), в якому зазначає, що приписи частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» містять вичерпний перелік випадків можливості зарахування до стажу служби в поліції періоду роботи чи служби в інших органах, до яких служба в органах податкової міліції не належить. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а справу розглядати без участі представника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

03 лютого 2021 року представником позивача подано до суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (вх.№6635), а саме: копію послужного списку ОСОБА_1 .

Також, 15 лютого 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (вх.№8864).

Частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи клопотання представника позивача та прохання представника відповідача про розгляд без участі його представника, суд вважає за можливе завершити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2012 року по теперішній час проходить службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України. Зокрема, з листопада 2019 року і до цього часу позивач проходить службу у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України на посаді начальника 8-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) Управління стратегічних розслідувань. Має спеціальне звання майора поліції.

До цього, у період з травня 2003 року по серпень 2011 року ОСОБА_1 проходив службу у органах податкової міліції України, а саме:

- з травня 2003 року по червень 2003 року - на посаді оперуповноваженого Відділу оперативних заходів по скороченню податкової заборгованості відділу податкової міліції ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Державної податкової адміністрації у Запорізькій області;

- з червня 2003 року по вересень 2005 року - на посаді оперуповноваженого Відділу оперативних заходів по скороченню податкового боргу відділу податкової міліції ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Державної податкової адміністрації у Запорізькій області;

- з вересня 2005 року по грудень 2006 року - на посаді старшого оперуповноваженого Сектору організації оперативно-запобіжних заходів зі скорочення податкового боргу Ленінського відділу податкової міліції УПМ Державної податкової адміністрації у Запорізькій області;

- з грудня 2006 року по лютий 2008 року - на посаді старшого оперуповноваженого Відділення організації оперативних заходів зі скорочення податкового боргу відділу податкової міліції ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Державної податкової адміністрації у Запорізькій області;

- з лютого 2008 року по лютий 2009 року - на посаді старшого оперуповноваженого Відділу організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Запорізькій області;

- з лютого 2009 року по серпень 2011 року - на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Відділу організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Запорізькій області.

Загальний безперервний стаж служби у податковій міліції (з 13 травня 2003 року по 18 серпня 2011 року) склав 08 років 03 місяці 05 днів.

У серпні 2011 року позивач звільнився з органів податкової міліції за власним бажанням, маючи на момент звільнення звання майор податкової міліції, яке було присвоєне у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

У серпні 2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та йому було присвоєне спеціальне звання майор міліції.

У вересні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати строк його служби у податковій міліції до стажу служби в Національній поліції України.

Листом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 08 жовтня 2020 року за вих.№ 10732/55/20.2020 позивача повідомлено про те, що вислуга років в органах державної податкової служби України не зараховується до стажу служби в поліції.

Крім того, зазначеним листом відповідач повідомив позивача, що станом на 07 листопада 2019 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складав 08 років 02 місяці 01 день, а на 01 жовтня 2020 року - 09 років 00 місяців 25 днів. Розмір надбавки за стаж служби в поліції встановлюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та станом на 01 жовтня 2020 року становить 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням.

Також, відповідачем поінформовано позивача, що згідно з даними його особової справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» вислуга років станом на 01 жовтня 2020 року становила 17 років 04 місяці 01 день (тобто, 09 років 00 місяців 25 днів - служби у органах внутрішніх справ і поліції + 08 років 03 місяці 05 днів - служби у податковій міліції).

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду із вимогою про зарахування строку його служби у податковій міліції до стажу служби в Національній поліції України.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 580-VIII завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Закону № 580-VIII, порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Приписами пунктів 3-6 частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року, який набрав чинності 29 грудня 2015 року, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 19 Закону України від 04 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Статтями 24, 26 Закону №509-XII визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є зарахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в податковій міліції України в період з травня 2013 року по серпень 2011 року.

Як вже зазначалось, згідно зі статтею 78 Закону №580-VIII, до служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України.

У свою чергу, приписами статей 353, 356 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, на цих осіб поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Аналізуючи повноваження, завдання та функції цих органів, суд приходить до висновку, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Враховуючи зазначене, суд вважає тотожними правовий статус служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції.

Також є необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у ОСОБА_1 права на зарахування спірного стажу служби, внаслідок відсутності підпорядкування Державної податкової служби України Міністерству внутрішніх справ України. Визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Суд, враховуючи вказані правові норми, приходить до висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України. Даний висновок підтверджується також тим, що позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальне звання - майор міліції, яке у свою чергу призначалось на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №826/16143/18.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У силу положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що 02 листопада 2020 року між фізичною особою-підприємцем та адвокатом Чмут Сергієм Володимировичем та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н про надання правничої допомоги.

До матеріалів адміністративної справи, як доказ витрат на професійну правничу допомогу додано:

- Договір про надання правничої допомоги №б/н від 02 листопада 2020 року;

- Акт здачі приймання наданих послуг від 06 листопада 2020 року за договором про надання правничої допомоги №б/н від 02 листопада 2020 року

- Рахунок-фактура №06/11 від 06 листопада 2020 року;

- Квитанцію про сплату послуг за договором про надання правничої допомоги №б/н від 02 листопада 2020 року на суму 2000,00 грн..

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В межах розгляду даної справи представником позивача виконано умови договору у сумі, визначеній у акті виконаних робіт.

Всі заявлені до відшкодування види робіт, виконані адвокатом мають місце бути, підтверджені належними доказами.

З врахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правову допомогу за надані послуги на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг, співмірність суми витрат відповідно до категорії справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд дійшов висновку, що такі витрати є співмірними, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 2 000,00 грн.

Разом з тим, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу його служби в поліції служби ОСОБА_1 у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції його службу у податковій міліції, строк якої становить 08 років 03 місяці 05 днів і з урахуванням зазначеного строку служби у податковій міліції, провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в частині надбавки за стаж служби в Національній поліції України з моменту прийняття на службу до Національної поліції України та за час проходження служби в Національній поліції України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18 лютого 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов