Справа № 540/943/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.м. ОдесаСправа № 540/943/20
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

15:58 год., м. Херсон;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

26.10.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря Іщенка В.О.

представника апелянта Козлова А.О.

представника апелянта Торбіни А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі:

від 27.03.2020 року № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" на 113 665 241,25 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 90 932 193,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 733 048,25 грн;

від 27.03.2020 року № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на 35 490,24 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 28 392,19 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 098,05 грн;

від 27.03.2020 року № форма "ПС", яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції (надх. коштів, контроль за справленням яких закріп. за ГУ ДФС-рай 21081103".

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на прибуток та зі сплати податку на нерухоме майно є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Правомірність визначення фінансового результату до оподаткування позивач під час перевірки підтвердив належним чином оформленими первинними, бухгалтерськими і розрахунковими документами, за якими вбачається зміст господарських операцій, оплата та їх використання в межах діяльності підприємства. Проте контролюючий орган не здійснив належний аналіз представлених на перевірку документів, що підтверджують реальність операцій позивача з його контрагентами, фактично не врахував ці матеріали та надав перевагу податковій інформації щодо відсутності у контрагентів-постачальників товару достатньої кількості трудових і виробничих ресурсів, інформації про порушені кримінальні справи стосовно контрагентів тощо. Разом з цим, позивач зазначає, що він є власником цілісного майного комплексу, цільове призначення якого є розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості, і який використовується за його прямим функціональним призначенням промислового виробництва. Отже, з огляду на положення п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України цілісний майновий комплект (його складові) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що збільшення грошових зобов`язань та застосування санкцій відбулось без достатніх правових підстав, необґрунтовано, а тому оскаржувані рішення відповідача мають бути скасовані.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.03.2020 року №, №, №.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами положень ст. 134 Податкового Кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. За приписами ст. 44 Податкового кодексу України ведення обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, забезпечується на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З огляду на те, що позивач під час перевірки підтвердив господарські операції первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, ці операції використано в межах господарській діяльності підприємства, відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, недійсними в установленому порядку та не обґрунтовано правової позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами в ході укладення та виконання спірних правочинів, посилання на прямі порушення позивачем чинного законодавства не містяться і в акті перевірки і таких не наводиться контролюючим органом, правильність включення позивачем витрат у зв`язку із придбанням у контрагентів товару підтверджується відповідним висновком експерта, всі доводи відповідача ґрунтуються виключно на податковій інформації та не підтверджені належними доказами, можливі порушення контрагентами у податковій сфері не можуть нести негативних наслідків для позивача, пояснення свідків працівників позивача є достатніми для додаткового підтвердження провадження у межах цих господарських операціях, суд першої інстанції дійшов висновку, що збільшення грошового зобовязання по податку на прибуток та застосування санкцій відбулось за необґрунтованих обставин та не у відповідності до норм податкового законодавства, що є безумовною підставою для скасування відповідних рішень відповідача.

Разом з цим, судом першої інстанції визначено, що за змістом положень п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не підпадають під оподаткування податком на нерухоме майно об`єкти, які відносяться до будівель промисловості. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд.

З огляду на те, що належні позивачеві об`єкти нерухомості, а саме, адмінбудівлі та їдальня входять до цілісного майнового комплексу з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, будівлі та споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно в силу приписів п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а тому визначення зобов`язання згідно оспорюваного податкового повідомленн-рішення суперечить вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, і які суд першої інстанції вважав встановленими, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, у тому числі судом не з`ясовано належним чином умови спірних договорів позивача з контрагентами та специфіки кожної господарської операції окремо; не досліджено фактичне виконання умов договору та послуг з перевезення товарів (у т.ч. місце та час виконання); не з`ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладенні спірних договорів; наявності у контрагентів позивача необхідних умов та ресурсів для надання такого роду послуг. Суд залишив недослідженими обставини та докази про те чи контрагенти позивача були спроможними виконати умови спірних договорів з урахуванням специфіки операцій з реалізації металобрухту; чи могли виконати обумовлений обсяг поставок контрагенти у визначені сторонами строки; яким чином належало оформляти виконання умов договорів; чи мали контрагенти позивача кадровий потенціал та статус спеціалізованих підприємств у сфері металобрухту для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності. Також, судом першої інстанції не з`ясовано як обставини, так і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його контрагентами, хто персонально брав у цьому участь з урахуванням того, що вказані обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права на формування даних податкового обліку за розглядуваними правочинами. Без надання належної правової оцінки судом першої інстанції залишено і доводи відповідача про порушення кримінального провадження за фактом фіктивного підприємництва відносно контрагентів. При цьому, апелянт зауважує, що під час перевірки встановлено, що позивачем задокументовано в бухгалтерському та податковому обліку господарські взаємовідносини із контрагентами-постачальниками товару лише на підставі оформлених платниками документів без врахування очевидних фактів, що у сукупності свідчать про неможливість їх реального здійснення, у тому числі: через відсутність у контрагентів матеріально-технічних і трудових ресурсів для постачання товару, законного (легального) джерела походження товарів, руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції, відсутності статусу спеціалізованих підприємств, що здійснюють операції з металобрухтом, заперечення засновників і директорів підприємств-контрагентів факту підписання первинних документів від імені цих підприємств та їх непричетності до господарської діяльності зазначених суб`єктів господарювання, неправдиві відомості у сертифікатах якості продукції. Разом з цим, апелянт зазначає про необґрунтоване не врахування судом першої інстанції недоведеності фактичного навантаження та відпуску позивачу товару від контрагентів-постачальників в силу відсутності у транспортних документах точної адреси навантаження товару, відсутності у контрагентів власних та орендованих приміщень. Поза увагою залишено судом першої інстанції і той факт, що контрагенти позивача не мають статусу спеціалізованих або спеціалізованих металургійних переробних підприємств, а отже позбавлені права на придбання та реалізацію металобрухту. Підписані сторонами акти приймання брухту та відходів кольорових металів, посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, паспорти, товарно-транспортні накладні мають недостовірні данні і недоліки в їх оформленні, відсутні обов`язкові реквізити такі як: інформація про джерела походження брухту кольорових металів, прізвища, ініціали та посади відповідальних осіб за радіаційну, вибухову безпеку та відповідних осіб вантажовідправника, зазначено лише підпис, що унеможливлює ідентифікувати осіб, як здійснювали господарські операції та свідчить про порушення вимог щодо складання первинних документів. Про неможливість реального здійснення задокументованих позивачем господарських операцій із контрагентами свідчить і той факт, що ці підприємства на момент документування операцій не були власниками металобрухту і в податковому обліку не відображали його пидбання з початку реєстрації юридичних осіб. Наведені обставини у сукупності свідчать про обґрунтованість висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій, наведено достатні підстави, які свідчать про неможливість здійснення саме зазначеними контрагентами поставки металобрухту та адресу позивача, і як наслідок відображення у податковій звітності та бухгалтерському обліку витрат, які не відповідають змісту проведеної господарської операції. При цьому, апелянт погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що первинні документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватись з урахуванням специфіки господарської операції, водночас рішення суду першої інстанції абсолютно протирічить даній позиції, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи первинні документа та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції і яка відображена в бухгалтерському обліку, оцінювались без специфіки кожної господарської операції. Фактично правова позиція суду першої інстанції стосовно виявлених порушень ґрунтується на наявному в матеріалах справи висновку експерта та його поясненнями, але відповідно до приписів ст. 108 КАС України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 90 цього Кодексу. Апелянт зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту пидбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатись в склад податкового кредиту наявіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально, а документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції. Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом. Судом першої інстанції необґрунтовано не враховано ту обставину, що зустрічні перевірки контрагентів не були проведені через те, що дані контрагенти взагалі не ведуть ніякої господарської діяльності, не знаходяться за місцем своєї реєстрації, не відповідають на телефонні дзвінки та не надають ані пояснення, ані документи на запити контролюючих органів. Платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, у тому числі формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування. Позивач, перебуваючи на ринку металургії понад 20 років, не зміг довести економічну мету від цих операцій, з огляду на те, що контрагенти є щойно зареєстрованими підприємствами, не мали власних орендованих приміщень, оборотних активів, кваліфікованого персоналу, статуного капіталу, ділової репутації, сталих зв`язків для провадження операцій з металобрухтом. Не спростовуються висновки контролюючого органу і показаннями свідків працівників, що здійснювали постачання товару, а також уповноваженої особи на складі, фактичне підтвердження свідками виконання оспорюваних операцій, оскільки дані свідчення ніяким чином не підтверджують виконання операцій саме з цими підприємствами, за цими свідченнями лише підтверджується провадження господарської діяльності позивачем, з чим погоджується і відповідач та не заперечує, що позивач є підприємством реального сектору економіки. Разом з цим, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано, що перевіркою об`єктів нерухомого майна, які знаходяться у власності підприємства встановлено, що в користуванні ТОВ «Механічний завод» із цілісного майнового комплексу знаходяться адмінбудівлі та їдальня загальною площею 1129,7 кв.м., на які не поширюються пільги щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на положення п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Враховуючи наведене у сукупності, апелянт зазначає, що визначення грошових зобов`язань відбулось на законних підставах та обґрунтовано, а тому у суду першої інстанції не виникло правових обставин для задоволення позову та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Механічний завод» посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

У додаткових поясненнях та відповіді на ці пояснення учасники справи підтримують свою правову позицію.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 09.12.2019 року по 23.01.2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний завод», за результатом якої складено акт №8/21-22-05-01/30667065.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Механічний завод», зокрема п. 44.1, п. 44.2, п. 44.3 ст. 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, п.5, 7, 8, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 90 932 193 грн, у тому числі: за 4 квартал 2016 рік на суму 7 927 146 грн; 1 квартал 2017 року 8 954 839 грн.; півріччя 2017 року 24 127 372 грн.; 3 квартали 2017 року 37 466 320 грн.; 2017 рік 48 791 229 грн.; 1 квартал 2018 року 13 714 385 грн.; півріччя 2018 року 31 120 303 грн.; 3 квартали 2018 року 34 213 818 грн.; 2018 рік 34 213 818 грн.;

п.п. 266.2.1, п. "є" 266.2.2 п. 266.2, п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 розділу ХІІ Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 30 338,10 грн., в тому числі: за 4 квартал 2016 року на суму 1 945,91 грн.; 2017 рік 9 037,60 грн.; за 2018 року 10 517,51 грн.; за 9 місяців 2019 року 8 837,08 грн.;

п.п. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4, п. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України, що виразилось у не наданні позивачем документів на запит від 13.01.2020 року.

На підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 27.03.2020 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, за основним платежем у розмірі 90 932 193 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 27 733 048,25 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за основним платежем у розмірі 28 392,19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 7 098,05 грн.; №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн.

Згідно акту перевірки, підставою для висновків контролюючого органу про заниження обєкту оподаткування податком на прибуток та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стало:

1)не визнання контролюючим органом реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Глефдейл», ТОВ «Софіт Люкс», ТОВ «Люкс Лоєрс Копані», ТОВ «Бенгаус», ТОВ «Суперстроун», ТОВ «Інтітрейд», ТОВ «Райт олюшен», ТОВ «ЦТР Сервіс», ТОВ «Білай Груп», ТОВ «Сілквейд», ТОВ «Астан Лав», ТОВ «Агро-Рост-Компанія», ТОВ «Трейдвелс», ТОВ «Фаніан ЛТД», ТОВ «Карнас», ТОВ «Маорта Євротранс», ТОВ «Проффі Теск» в силу відсутності у контрагентів-постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності, у тому числі управлінського та технічного персоналу, основних засобів, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів; неповноти інформації у представлених на перевірку видаткових накладних, актах приймання брухту та відходів кольорових металів, посвідченнях на радіаційну і вибухову безпеку брухту та відходів кольорових металів і сплавів, паспортах, товарно-транспротних накладних, а саме точної інформації щодо пунктів навантаження товару, повних даних про відповідальних осіб вантажовідправника; не підтвердження Інформаційною системою Державної податкової служби та відомостями ЄРПН декларування контрагентами отримання металобрухту та відповідно послуг з оренди складських та офісних приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт металобрухту, оренди транспортних засобів тощо; наявних даних Єдиного державного реєстру судових рішень про те, що контрагенти позивача фігурують у кримінальних провадженнях.

За таких обставин контролюючий орган дійшов висновку про те, що використаний позивачем товар (брухт алюмінію), що підтверджується подальшою переробкою в готову продукцію алюміній з зливках, не підтверджений за джерелом його походження, а отже ТОВ «Механічний завод» використовувало лише документальне оформлення господарських операцій без їх одержання від контрагентів-постачальників, а врахування сплачених коштів в об`єкті оподаткування податком на прибуток не ґрунтується на нормах податкового законодавства.

2)не нарахування податку на нерухоме майно складові частини цілісного майнового комплексу (адмінбудівлі та їдальня), загальною площею 1 129,7 кв.м., які згідно із відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування та положень податкового законодавства не включені до об`єктів, стосовно яких застосовано пільгову ставку податку;

3)не виконання законних вимог контролюючого органу у запиті, врученому платнику, із вимогами для представлення пояснень стосовно господарської діяльності та відповідних первинних документів для підтвердження постачання алюмінію (брухту) від контрагентів позивача.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважен.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок оподаткування податком на прибуток підприємств врегульований Розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно із п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами п.п. 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

За правилами п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Пунктами 8, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов:

покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив);

підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами);

сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена;

є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності базуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За правилами ч. 5 вказаної статті Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що дохід та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства має бути зафіксоване у порядку, встановленому правилами податкового та бухгалтерського законодавства, підтверджуватись первинними і розрахунковими документами, на підставі яких відбувається ведення бухгалтерського обліку платника.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, визначальним для визначення наявності податкових наслідків за результатом вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин із даними первинних документів, які можуть підтверджувати реальність господарських операцій.

Доповнюючи мотиви, з яких виходив з суд першої інстанції при ухваленні рішення, колегія суддів враховує, що контролюючим органом під час перевірки встановлено укладення у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Глефдейл», ТОВ «Софіт Люкс», ТОВ «Люкс Лоєрс Копані», ТОВ «Бенгаус», ТОВ «Суперстроун», ТОВ «Інтітрейд», ТОВ «Райт олюшен», ТОВ «ЦТР Сервіс», ТОВ «Білай Груп», ТОВ «Сілквейд», ТОВ «Астан Лав», ТОВ «Агро-Рост-Компанія», ТОВ «Трейдвелс», ТОВ «Фаніан ЛТД», ТОВ «Карнас», ТОВ «Маорта Євротранс», ТОВ «Проффі Теск» договорів поставки товару відходи та брухт кольорових металів.

За умовами цих договорів ассортимент і ціна товару встановлюється у специфікаціях, а сторонами підтверджено статус платників податку на прибуток на загальних підставах. При підписанні договорів сторонами надаються: копії виписок з Єдиного державного реєстру; копії довідок про включення до державного реєстру; оригінали або засвідчені копії протоколів зборів засновників (або наказів) про призначення на посаду директора або нотаріально завірену довіреність на право підпису договорів.

Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом постачальників або покупця, за погодженням сторін.

Датою поставки товару вважається дата надходження товару на склад покупця і оформлення акту прийому-передачі.

Покупець проводить розрахунки за товар в повному обсязі його вартості за безготівковим розрахунком на розрахунковий рахунок постачальників на умовах передплати або за фактом поставки за поточний місяць.

Якість товару, що поставляється повинна відповідати ДСТУ 3211:2009/ГОСТ1639:2009.

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в порядку, визначеними інструкціями П-6, П-7, затверджених Держарбітражем СРС.

Приймання кожної партії товару оформлюється двостороннім актом приймання-передачі, який підписується повноважними представниками, а також скріплюється печатками постачальників та покупця. Відсоток засмічення і остаточна вага партії товару встановлюється після оформлення акту прийому-передачі.

Ціна товару встановлюється на підставі протоколу узгодження цін у залежності від якості поставленного товару за вагою нетто.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що на підтвердження фактичного виконання наведених операцій та постачання товару позивачем під час перевірки представлено видаткові накладні, акти приймання брухту та відходів кольорових металів, рахунки на оплату, банківські виписки, посвідчення на радіоційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, паспорти якості, товарно-транспортні накладні, податкові накладні.

Оформлені матеріали за наслідками та під час цих операцій позивачем у повному обсязі пред`явлено на перевірку, що не заперечується відповідачем під час вирішення спору в суді першої інстанції так і під час апеляційного провадження.

Виконання у спірному періоді операцій з постачання товару брухту алюмінію підтверджено як посадовими так і службовими особами ТОВ «Механічний завод».

Подальше використання товару в межах господарської діяльності, а саме подальше перероблення брухту алюмінію у готову продукцію алюміній у зливках, його реалізація та одержання позивачем прибутку за відповідними операціями не заперечується і відповідачем в акті перевірки.

Всі зобов`язання, а також стан розрахунків позивача за цими операціями належним чином відображено позивачем у своєму податковому та бухгалтерському обліку, що в тому числі, позивач підтвердив висновком експерта від 16.06.2020 року №5.

Колегія суддів враховує, що експертне дослідження стосувалось питань документального підтвердження оприбуткування придбаної сировини (брухту кольорових металів) за операціями із вказаними контрагентами, переробки сировини (брухту кольорових металів), використання в господарській діяльності готової продукції, відповідність податковому та бухгалтерському законодавству правильність включення позивачем витрат на придбану сировину (брухт кольрових металів) до собівартості реалізованих товарів при визначенні фінансового результату до оподаткування в оспорюваному періоді.

Згідно висновку експерта: 1. За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 оприбуткування придбаної сировини (брухту кольорових металів) за контрагентами ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" документально підтверджується у загальній кількості 14063,431 т та суму 505178846,36 грн;

2. Даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 підтверджується переробка сировини (брухту кольорових металів), придбаного у контрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" у загальній кількості 14063,431 т на суму 505178846,36 грн;

3. За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 придбана у контрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" сировина (брухт кольорових металів) використана у у госопдарській діяльності ТОВ "Механічний завод", зокрема, з придбаної сировини виготовлена готова продукція (чушки алюмінієві) у кількості 15958,777 т на суму 687262046,650 грн, яка реалізована покупцям у кількості 15672,80 т на суму 721830561,03 грн.

4. Включення підприємством ТОВ "Механічний завод" витрат на придбану у онтрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" сировину (брухт кольрових металів) до собівартості реалізованих товарів, при визначенні фінансового результату до оподаткування у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 в сумі 505178846,36 грн відповідає п. 134.1.1 ПКУ та відповідним положенням (стандартам) бухгалтерського обліку.

5. Заниження об`єкта оподаткування ТОВ "Механічний завод" за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 та донарахування до сплати податку на прибуток підприємства в сумі 90932193 грн. документально не підтверджується.

Колегія суддів враховує, що експертне дослідження містить докладний опис проведених робіт, а також обставин, що стосуються предмета доказування між учасниками в цій справі, у висновку експертом зазначено про обізнаність про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, експертне дослідження проводилось на замовлення позивача для предявлення в адміністративній справі №540/943/20, на підстав оригіналів первинних документів (у тому числі, видаткових накладних, актів приймання брухту алюмінію та відходів кольорових металів, посвідчень на радіоційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, товарно-транспортних накладних), оформлених за результатом та під час операцій з вищенаведеними контрагентами-постачальниками товару, укладених з цими контрагентами договорів поставки, виписок банку, оригіналів первинних документів щодо переробки сировини, виготовлення та реалізації готової продукції у період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року, оригіналів фінансової та податкової звітності позивача, регістрів бухгалтерського обліку; копій осопорюваних податкових повідомлень-рішень, акту перевірки та інших матеріалів.

Отже, матеріали експертного дослідження відповідють положенням ст.ст. 101, 104 КАС України та можуть бути прийняті у якості доказу в цій адміністративній справі.

Колегія суддів з урахуванням норм податкового законодавства та обставин справи враховує, що під час час перевірки контролюючим органом не визначено зауважень до податкової дисципліни безпосередньо позивача.

Висновки котролюючого органу грунтуються виключно на податковій інформації про можливу відсутність у котрагентів необхідних технічних можливості для виконання цих операцій.

При цьому, факт перероблення такого товару та подальше використання позивачем, досягнення економічного результату підприємством у своїй господарській діяльності відповідачем не оспорюється, одержання позивачем прибутку за цими операціями контролюючим органом визнається.

Визначальні та основні матеріали первинного і бухгалтерського обліку стосоно постачання товару в межах оспорюваних операціях представлені під час перевірки у повному об`ємі.

Зазначені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про неповноту первинних документів для підтвердження господарських операцій є оціночними, не спрямовані на виявлення фактичного допущення позивачем порушень у сфері оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги податкову інформацію щодо господарської діяльності контрагентів, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, дотримання правил оподаткування, ведення бухгалтерського обліку, від його господарських та виробничих можливостей.

Наявність податкової інформації відносно контрагентів позивача не доводить обставин, з якими відповідач пов`язує висновки акту перевірки та прийняте на підставі нього спірне податкове повідомлення-рішення. Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Також, безпідставними є посилання відповідача на неповноту даних товарно-транспортних накладних в підтвердження нереальності господарських операцій з поставки товарів, оскільки товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. Отже, товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг і підставою для формування витрат за такі послуги, тобто підтверджуючим первинним документом в господарських операціях відмінних від тих, які відбулись між позивачем та його контрагентами.

Окрему увагу апеляційний суд акцентує на тому, що висновки контролюючого органу, викладені в матеріалах перевірки, стосовно провадження контрагентами-постачальниками товару господарської діяльності поза межами правового поля ґрунтуються виключно на переліку ухвал у кримінальних провадженнях, без конкретизації відповідних обставин та доведеності їх відношення до операцій, що досліджувались під час перевірки позивача.

Відповідні судові рішення, які набрали законної сили та підтверджували безтоварність операцій між позивачем та його контрагентами, відсутні як під час перевірки так і під час вирішення спору у цій справі.

Аналогічно, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на судове рішення, прийняте у справі про нарахування податкових зобов`язань за операціями між вищенаведеними контрагентами та підприємством, в яких позивач не є учасником господарських операцій, а відтак які не можуть впливати на результат податкового стану ТОВ «Механічний завод».

Таким чином, з огляду на підтвердження позивачем правомірності формування доходу і витрат у перевіряємий період, формування податкового обліку платника грунтується на правилах податкового та бухгалтерського законодавства, аргументи відповідача під час перевірки щодо фіктивності цих операцій з посиланням на кримінальні провадження відносно контрагентів, які не містять опису досліджень саме цих операцій, колегія суддів вважає безпідставними та не може прийняти як доведений факт порушень з боку позивача правил податкового і бухгалтерського обліку.

Отже, колегія суддів вважає, у позивача не виникло обставин, які перешкоджають платнику податків у відображенні результату господарських операцій у своєму бухгалтерському обліку, а відтак у формуванні податку на прибуток, опираючись на результат цих операцій.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції під час вирішення даного спору вірно застосовано принцип податкового законодавства стосовно індивідуальної відповідальності платника під час провадження господарської діяльності, правильно враховано фактичну наявність економічного ефекту позивача за операціями з постачання товару, вжиття позивачем всіх можливих заходів щодо попередження негативних наслідків у цій сфері, у тому числі шляхом перевірки за умовами договрів реєстраційних документів, які підтверджують їх державну реєстрацію, повноваження підписантів договорів, документи на підтвердження статусу платника податків тощо.

Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження правомірності дій позивача під час визначення об`єкта оподаткування з податку на прибуток первинними та розрахунковими документами, недоведеність відповідачем обґрунтованості своїх висновків про допущення позивачем порушень у податковій сфері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення позивачу грошового зобов`язання та застосування санкцій, що свідчить про наявність безумовних обставин для скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Також, під час вирішення спору судом першої інстанції правильно враховано, що порядок справляння податку на майно врегульований Розділом ХІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Разом з цим, відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Таким чином, підпункт 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України містить перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, юридична техніка даного підпункту по різному визначає такі об`єкти.

Дана норма не містить формулювання, яке б давало можливість зробити однозначний висновок про те, що не є об`єктом оподаткування лише ті будівлі промисловості, які належать промисловим підприємствам.

Виходячи з граматичної конструкції цього підпункту, можна зробити висновок, що він виключає з об`єктів оподаткування множину об`єктів, які відносяться до будівель промисловості.

Окрім цього, даний підпункт містить приклади такого роду об`єктів, які наведені після слова "зокрема", при цьому, такий перелік не має значення вичерпності, а припускає можливість його продовження й розширення в рамках категорії будівель промисловості (а прислівник "зокрема" є тотожним "серед іншого", "наприклад"). Тобто, не відносяться до об`єктів оподаткування не лише "виробничі корпуси, цехи, складські приміщення", а й інші будівлі промисловості.

Таким чином, словосполучення з п.п."є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України "промислових підприємств" відноситься лише до наведеного законодавцем невичерпного переліку прикладів будівель промисловості, який допускає його розширення в рамках категорії "будівель промисловості".

При цьому, податкове законодавство України ґрунтується, в тому числі, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п.4.1.4 Податкового кодексу України). А згідно з п.п.56.21 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, для виключення певного об`єкта з кола об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нормами п.п."є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України достатнім є віднесення відповідного нерухомого майна до категорії будівель промисловості, позаяк, це в очевидний спосіб випливає з конструкції даної правової норми, підтверджується аналогічними положеннями Податкового кодексу України та відповідає юридичній техніці цього нормативного акта, а припущення щодо двоякого трактування цієї норми не може погіршувати становище платника податків у силу відповідного принципу.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відтак, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи 125 "Будівлі промислові та склади" (розділ 1 "Будівлі", підрозділ 12 "Будівлі нежитлові") належить клас 1251 "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу 1252 "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Механічний завод" належить на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: б/н, виданий 09.03.2000, р/н об`єкта нерухомого майна: 01 - цілісний майновий комплекс, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, під виробничою базою, площею 6,5055 га, адреса: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5. До цілісного майнового комплексу входять, в тому числі, й адміністративні будівлі та їдальня, про що зазначено в Акті перевірки.

Відтак, спірні об`єкти складають комплекс промислового призначення, придатний для промислового виробництва, та за своїми ознаками дані об`єкти відповідають класу будівель промисловості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що належний позивачу об`єкт нерухомості, а саме, адмінбудівля та їдальня входять до цілісного майнового комплексу з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу приписів п.п. "є" п.п.266.2.2 Податкового кодексу України, а тому визначення грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 27.03.2020 року № також відбулось необґрунтовано, що є безумовною підставою для його скасування.

З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року змінити, доповнивши мотитувальну частину рішення з підстав мотивів, з яких виходить апеляційний суд.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2021 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло