Справа № 380/5172/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5172/20 пров. № А/857/13167/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Карп`як О. О. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

03.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.08.2016 по 01.12.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 01.12.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме: у 2016 2018 роках нарахування індексації грошового забезпечення не здійснювалося. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак у виплаті індексації було відмовлено. Позивач вважає, що невиплата індексації грошового забезпечення порушує його права та законні інтереси.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.07.2003 № 1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. В той же час, у фонді грошового забезпечення військовослужбовців на виплату індексації грошового забезпечення відсутні кошти. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відсутній механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Більше того, позивач в період з 15.11.2017 по 26.11.2018 не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а проходив у Військовій частині НОМЕР_2 , яка і здійснювала нарахування йому місячного грошового забезпечення у вказаний період.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 05.04.2018.

З 19.07.2016 позивач проходив військову службу у Збройних Силах України Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2017 № 224 сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30.10.2017 № 83-РС командиром відділення взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_2 , наказано вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби м. Краматорськ; з 15.11.2017 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

26.11.2018 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 238 сержанта ОСОБА_1 , який прибув з Військової частини НОМЕР_2 , з 26.11.2018 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2019 № 152 старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта - командира відділення зенітного артилерійського взводу батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2019 № 31-РС (по особовому складу) у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та відслужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), з 31.07.2019 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

22.06.2020 позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення йому виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 01.12.2018.

Листом від 01.07.2020 № 350/490/46/1191ж Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що для виплати індексації в період січня 2016 року по листопад 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплата індексації за попередні роки Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, не передбачена. Разом з тим, в період з грудня 2018 року по липень 2019 року отримував індексацію грошового забезпечення, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за вказаний період.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.08.2016 по 01.12.2018 позивачу не здійснювалось нарахування та виплата індексації, незважаючи на те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Відсутність бюджетного фінансування на її виплату чи механізму виплати не є підставою для її ненарахування.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі Закон № 1282-XII).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами першою-другою статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

З метою реалізації Закону № 1282-XII постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 (справа №638/9697/17), від 30.09.2019 (справа №750/9785/16-а), від 20.11.2019 у справі №522/11257/16-а.

Поряд з цим, слід вказати, що відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не є підставою для її невиплати, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та постанові від 19.03.2020 у справі №820/5286/17.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 01.12.2018, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про бездіяльність роботодавця щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що у спірний період ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та у Військовій частині НОМЕР_2 .

Так, позивач проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 19.07.2016 по 15.11.2017 та з 26.11.2018 по 31.07.2019, що підтверджується доданими до позовної заяви Індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 та доданими до апеляційної скарги копіями наказів командира Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Військової частини НОМЕР_1 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню лише в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 15.11.2017.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення рішення суду щодо вирішення зазначених позовних вимог без змін.

Що стосується нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2017 по 01.12.2018, слід зазначити, що у період з 16.11.2017 по листопад 2018 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка і здійснювала нарахування та виплату йому грошового забезпечення.

Апеляційний суд зазначає, що положення статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, а у випадку його незгоди - залучає як другого відповідача, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримав, та, вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 , пред`явленим лише до Військової частини НОМЕР_1 , не встановив належних відповідачів у справі та, за очевидної необхідності, не вирішив питання про залучення до участі у справі як співвідповідача Військової частини НОМЕР_2 .

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданої йому Кодексом адміністративного судочинства України компетенції виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 16.11.2017 по 01.12.2018, оскільки такі заявлено до неналежного відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог за період з 16.11.2017 по 01.12.2018, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття постанови про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/5172/20 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 16.11.2017 по 01.12.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.11.2017 по 01.12.2018 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/5172/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 15.02.2021