Справа № 640/5642/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5642/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Факторинг" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Факторинг" до Департаменту (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (центу)надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації треті особи; ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Факторинг" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі по тексту також -відповідач-1), Управління (центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі по тексту також - відповідач-2), за участю третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просило: визнати протиправною бездіяльність державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації що полягає у наступному: не прийнятті рішення про відновлення реєстраційних дій (зняття заборон вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна) та не внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно (зокрема, записів щодо відновлення реєстраційних дій (скасування дій заборон вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна)) у встановлений законодавством строк, в порушення, в порушення абз. 2 ч. З ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", абз. 7, 8 п. 17 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за зазначеними в прохальній частині заборонами вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; не прийнятті рішення, в порушення ч. 1, 2, 3, 4 ст. 23, ч. 1, 5 ст. 25, абз. 2 ч. 3 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", абз. 1, 2 п. 17 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про зупинення реєстраційних дій по перелічених у прохальній частині позову заявам про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; не прийняття рішення, в порушення ч. 5 ст. 23, п. 8 ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", про відмову в державній реєстрації прав за умови не виконання ч.З ст. 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за по перелічених у прохальній частині позову заявам про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; не здійснення встановлення, в порушення п. 1,2 ч. З ст. 10, п. 4, 5 ч. 1 ст. 18, ч. 5 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідності повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідності відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно за переліченими у прохальній частині позову заявами про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; не здійснення перевірки, в порушення п. 2 ч. З ст. 10, п. 4, 5 ч. 1 ст. 18, ч. 5 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": документів на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийняття відповідного рішення; документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень за переліченими у прохальній частині позову заявами про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22; не прийняття рішення, в порушення ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", про відмову у реєстрації по перелічених у прохальній частині заяв про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22; не повідомлення, в порушення абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", власника об`єкта нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: вул. Вишгородська, буд.47-В, кв.22 у місті Києві Товариство з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Фапкторінг" про зупинення реєстраційних дій; встановити відсутність компетенції (повноважень) у державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації на внесення зазначених записів заборон вчинення будь- яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнати протиправними та скасувати рішення державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації про державну реєстрацію на підставі заяв про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою; м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22 внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнати протиправними дії державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації щодо внесення записів заборон вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявами про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій; відновити становище, яке існувало до вчинення протиправних дій, протиправної бездіяльності та прийняття протиправних рішень державними реєстраторами Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації зазначених у п. 1-4 даної позовної заяви шляхом: зобов`язання державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дати отримання рішення суду по даній справі внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні відомості (записи) про скасування заборон вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості - квартири за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 47В, кв. 22 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесених на підставі відповідних заяв про заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року закрито провадження в даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Факторинг", подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, позивач вважає, шо рішення, дії та бездіяльність державних реєстраторів Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації та Управління (Центру) надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації є незаконними та протиправними, такими, що порушують права та законні інтереси позивача, які полягають у тому, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, встановили саме заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій, що є актом індивідуальної дії та поширюється на широке коло суб`єктів яким встановлена така заборона, в тому числі на позивача, який на час прийняття оскаржуваних рішень та внесення оскаржуваних реєстраційних дій щодо заборон здійснення будь-яких реєстраційних дій був іпотекодержателем вказаного нерухомого майна, на яке відповідачі незаконно наклали заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій. Наведене є порушенням прав та законних інтересів іпотекодержателя щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, які передбачені розділом 3 договору іпотеки від 25.06.2008.

Суд першої інстанції закриваючи провадження по справі дійшов висновку, що даний спір, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З аналізу вищенаведених норм права можна висновку, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

Колегією суддів встановлено, що 18.02.2020 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з метою розпорядження квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович відмовив у здійсненні нотаріальних дій та їх державній реєстрації, надавши відповідь № 193/01-16 від 18.02.2020, в якій повідомив, що відчуження вищенаведеної квартири неможливо, оскільки, зокрема, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивач не є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 201567629 убачається, що право власності позивача на вказану квартиру припинено з 05.02.2020 за рішенням Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, про що внесено відомості до реєстру від 07.02.2020.

Зі змісту рішення Мін`юсту, оформленого наказом № 375/5 від 04.02.2020, убачається, що скаргу ОСОБА_1 від 11.10.2019 задоволено повністю; рішення від 20.09.2019 № 48783120, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Геращенко Володимиром Васильовичем скасовано.

Отже, згідно з відомостями з Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 199387222 убачається, що станом на 07.02.2020 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності на зазначену квартиру і відсутністю такого права у третіх осіб, як наслідок, відсутністю у відповідачів підстав для вчинення оскаржуваних реєстраційних дій.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та третіх осіб щодо права на квартиру.

Предмет спору пов`язаний із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо квартири з третіми особами, які в свою чергу не заперечують законності дій державних реєстраторів та прийняття спірних рішень.

Такий спір має приватноправовий характер, оскільки в даному випадку вирішується спір про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження.

Колегія суддів також зауважує, що позивач не звертався до відповідачів та не був з відповідачами у правових відносинах у сфері реєстрації заборони реєстраційних дій. Суб`єктом звернення для надання адміністративної послуги щодо заборони реєстраційних дій виступали власники майна - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

До того ж, наслідком прийняття рішення по даній справі за № 640/5642/20 стане визначальним у визначені власника квартири та приведе до зміни або припинення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену Європейським судом з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року, в якій Судом зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 826/3202/16.

Отже, даний спір, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його розгляд не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроуф Капітал Факторинг" - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Лічевецький І.О.

Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2021.