Справа № 640/13860/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову від 16.05.2019 року №118 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов обґрунтовано тим, що вимоги споживача ОСОБА_2 задоволено повністю, що зафіксовано в акті про усунення виявлених недоліків товару від 30.01.2019, зауваження споживача в зазначеному акті відсутні.

Крім того, позивач зазначає, що розгляд справи про притягнення його до відповідальності відбувся за його відсутності, що свідчить про наявність процедурних порушень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 118 від 16.05.2019.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт усунення порушень на момент розгляду справи не є підставою для незастосування штрафних санкцій.

На думку апелянта, суд першої інстанції, всупереч частини першої статті 90 КАС України неповно та необ`єктивно розглянув справу, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На момент розгляду справи, порушення, за які передбачена відповідальність згідно із статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» були наявні, що підтверджується зверненням громадянина ОСОБА_2 від 29.09.2018, припису від 13.12.2018 №607 та актом від 12.12.2018 №5021-1-4647.

Враховуючи, що позивача було притягнуто до відповідальності за відмову споживачу в реалізації його прав, встановлених частиною першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а не по факту виконання позивачем припису щодо усунення порушень вимог законодавства, тому підстави для скасування спірної постанови - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що позивач не відмовляв споживачу у реалізації його прав згідно частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.03.2000.

На підставі листа Держпродспоживслужби України від 11.10.2018 №06.4/15780, наказу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 03.12.2018 №5021 та направлення на проведення перевірки від 03.12.2018 № 4647 в період з 12.12.2018 по 13.12.2018 року Головним управлінням проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі надходження звернення гр. ОСОБА_2 щодо порушення зазначеним суб`єктом господарювання її законних прав, а саме: придбання продукції (двері вхідні металеві) неналежної якості, за результатами якої було складено акт від 12.12.2018 № 5021-1-4647.

У свою чергу, перевіркою встановлено порушення абз. 3 частини першої ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: позивач на письмове звернення від 22.09.2018 споживача ОСОБА_2 не представив будь-яких підтверджуючих документів щодо проведених робіт по усуненню виявлених споживачем недоліків товару, що свідчить про невиконання вимог споживача.

13 грудня 2018 року відповідачем складено припис № 607 про усунення порушень вимог законодавства, згідно з яким позивача зобов`язано усунути виявлені порушення та про виконання припису повідомити Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві до 26.12.2018.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 20.02.2019 №922 «Про проведення позапланового заходу (перевірку)» призначено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 на предмет виконання припису від 13.12.2018 № 607.

На підставі вказаного наказу, направлення від 20.02.2019 №753 27.02.2019 проведено перевірку, за результатами якої складено акт №922-1-753, відповідно до якого зафіксовано факт виконання вимог припису.

01 квітня 2019 року за №06.4/5537, 22.04.2019 за № 06./7201 та за № 06.4/4204 позивачеві були направлені запрошення про розгляд справи про накладення стягнення, згідно з якими розгляд справи відбудеться 17.04.2019 та 16.05.2019 відповідно.

Запрошення від 22.04.2019 за № 06.4/7201 було направлено за адресою: АДРЕСА_1 , яке було отримано позивачем особисто 06.05.2019.

Крім того, запрошення від 22.04.2019 за № 06.4/7204 було направлене за адресою: АДРЕСА_2 , яке позивачем отримано не було.

У свою чергу, 16.05.2019 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві було проведено розгляд справи та прийнято постанову № 118 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, до позивача застосовано штраф у розмірі 117 900,00 грн., який зобов`язано сплатити у 15-денний термін з дня отримання постанови.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт виконання вимог припису від 13.12.2018 № 607 підтверджено відповідачем у акті позапланової перевірки від 27.02.2019 № 922-1-753, а згідно пункту 4 Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1177, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, тому оскаржувана постанова винесена необґрунтовано, за відсутності підстав для притягнення позивача до відповідальності станом на час розгляд справи про накладення стягнення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.

Так, у силу вимог частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, в тому числі, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Тобто, чинним законодавством визначено виключні підстави, за наявності яких може проводитись позаплановий захід.

Як свідчать матеріали справи, на підставі листа Держпродспоживслужби України від 11.10.2018 №06.4/15780, наказу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 03.12.2018 №5021 та направлення на проведення перевірки від 03.12.2018 №4647, після надходження звернення гр. ОСОБА_2 щодо порушення зазначеним суб`єктом господарювання її законних прав, а саме: придбання продукції (двері вхідні металеві) неналежної якості була проведена позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 про що складено акт від 12.12.2018 № 5021-1-4647.

Зі змісту акту від 12.12.2018 № 5021-1-14647 вбачається встановлення порушення позивачем абз. 3 частини першої ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: ФОП ОСОБА_1 на письмове звернення від 22.09.2018 споживача ОСОБА_2 не представив будь-яких підтверджуючих документів щодо проведених робіт по усуненню виявлених споживачем недоліків товару, що свідчить про невиконання вимог споживача.

У той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не заперечує наявність вказаного порушення по суті, у той же час оскаржує постанову від 16.05.2019 рок №118 про накладення стягнень, передбачених статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на усунення ним виявлених недоліків самостійно.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовує Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (далі - Закон №1023-XII).

Згідно частини першої статті 8 Закону №1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 1 частини першої статті 23 Закону №1023-XII).

З огляду на вказані норми, суб`єкт господарювання притягається до відповідальності саме за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 Закону.

У свою чергу, варто врахувати, що норми пункту 1 частини першої ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановлюють відповідальність у вигляді штрафу за відмову споживачу в реалізації його прав на гарантійний ремонт товару у встановлений строк.

Тобто, затримка усунення недоліків товару та відмова споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою ст.8 Закону №1023-XII не є тотожними порушеннями положень Закону №1023-XII і передбачають різний вид відповідальності за їх допущення.

У свою чергу, пункт 9 частини першої статті 23 Закону №1023-XII передбачає відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ФОП ОСОБА_1 було повністю задоволено вимоги споживача ОСОБА_2 , стосовно заміни дверей на двері належної якості та розміру, що зафіксовано в Акті про усунення виявлених недоліків товару від 30.01.2019, підписаного позивачем зі споживачем.

При цьому, факт виконання вимог припису від 13.12.2018 № 607 також підтверджено відповідачем у акті позапланової перевірки від 27.02.2019 № 922-1-753.

Таким чином, станом на час розгляду справи про накладення на позивача стягнення, відповідач був обізнаний про задоволення вимог споживача.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку мала місце саме затримка усунення недоліків товару, оскільки товар на гарантійне обслуговування був прийнятий, а відтак відмова споживачу в реалізації його прав щодо усунення недоліків придбаного товару відсутня.

У свою чергу, з урахуванням наявності порушення строку проведення гарантійного тестування (ремонту), передбачений Законом компенсаторний механізм, а саме, можливість стягнення неустойки в розмірі одного відсотка вартості товару за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) (частина дев`ята ст. 8 Закону №1023-XII).

Враховуючи відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності станом на час розгляд справи про накладення адміністривного стягнення у вигляді штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність постанови від 16.05.2019 №118 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук