Справа № 280/5177/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/5177/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 11 березня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, оскільки мала необхідних загальний і пільговий стаж та набула відповідного пенсійного віку. Проте, повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18 березня 2020 року позивача було сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що вказаним рішення відповідач порушив законні права та інтереси позивача, оскільки воно ґрунтується за безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 11 березня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Від представника позивача та відповідача подано клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення Верховним Судом питання щодо відкриття провадження у зразкових справах №360/3611/20.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання та відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п.9 ч.2 ст.236 КАС України.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

На час звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 набула 50-річного віку, що підтверджується копією її паспорта серії НОМЕР_2 .

Загальний та пільговий стаж позивача на час звернення за призначенням пенсії та на 01 квітня 2015 року не є спірними, підтверджуються даними повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 18 березня 2020 року №0800-0203-8/10341 та розрахунком стажу.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку системи «ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії» розрахований відповідачем загальний страховий стаж ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком становив 34 роки 9 місяців 21 день, а стаж роботи за Списком № 2 10 років 11 місяців 21 день.

При цьому згідно із наданим розрахунком на 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 мала необхідний для призначення пенсії пільговий стаж за Списком №2 у 10 років 11 місяців 21 день.

Повідомленням від 18 березня 2020 року №0800-0203-8/10341 ОСОБА_1 було сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона не набула віку 54 роки 06 місяців.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, через свого представника звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є правомірність/протиправність відмови відповідача у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому відповідач зазначає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач набуде лише по досягненню 49-ти річного віку в силу статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказує на помилкове застосування судом першої інстанції до даних правовідносин пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до 01.04.2015, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ внесено зміни, зокрема, до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок - 50 років, та поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, визначених у цій нормі.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213.

Зокрема, застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» -«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах…».

При цьому, пунктом 2 резолютивної частини рішення №№ 1-р/2020 передбачено, що стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.05.2015 №213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Таким чином, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.05.2015 №213-VІІІ втратила чинність з 23.01.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до відповідача 11.03.2020, тобто вже після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили.

При цьому, станом на дату звернення до органів Пенсійного фонду позивач досягла 45 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач зазначає, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії є недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, з врахуванням обставин справи та Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставну відмову позивачу у призначення відповідної пенсії.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник