Справа № 160/9286/18
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 160/9286/18

адміністративне провадження № К/9901/3262/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 (головуючий суддя - Врона О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 (головуючий суддя - Чабаненко С.В., судді - Чумак С.Ю., Юрко І.В.)

ВСТАНОВИВ:

І. Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Голови Національної поліції України в частині не прийняття рішення на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.10.2018 щодо бажання проходити службу в Національній поліції України;

- зобов`язати Голову Національної поліції України на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.10.2018 прийняти на службу до поліції шляхом видання відповідного наказу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не вживав організаційних заходів щодо поновлення позивача на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці, згідно з рішенням суду. Позивач просив розглянути його заяву щодо продовження служби в органах поліції та вказував, що 30.10.2018 та 16.11.2018 він звертався з рапортами щодо його переміщення до Національної поліції України для продовження проходження служби, проте його було повідомлено про можливість призначення на посаду до органів національної поліції України лише на умовах конкурсу щодо заміщення посад поліцейського. Позивач вважав, що має місце протиправна бездіяльність Національної поліції України в частині неприйняття рішення на підставі його заяви від 30.10.2018 щодо переміщення до Національної поліції України для подальшого проходження служби.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України в частині не прийняття рішення на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.10.2018 щодо бажання проходити службу в Національній поліції України. Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.10.2018 щодо прийняття на службу до поліції з урахуванням правової позиції суду, викладеної в цьому рішенні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивач на час звільнення працював в органах МВС, то міг висловити бажання щодо переведення його до органів національної поліції лише після вирішення спору щодо законності прийнятого відносно нього наказу про звільнення та поновлення його на посаді в органах МВС. До поновлення його на відповідній посаді позивач не мав підстав звертатись із заявою про переведення його до органів національної поліції. Єдиною підставою щодо нереалізації права переведення до лав Національної поліції України стало порушення прав позивача з боку держави у вигляді видання скасованого судом наказу про звільнення № 2238 о/с від 27.10.2014.

5. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з моменту опублікування Закону України «Про національну поліцію» (з 06.08.2015) та до прийняття ГУ МВС України в Дніпропетровській області наказу № 26 о/с від 16.01.2019 в частині звільнення позивача за пунктом 64 г (через скорочення штату) позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

6. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди вказали на те, що зобов`язання Голови Національної поліції України на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.10.2018 прийняти на службу до поліції шляхом видання відповідного наказу є дискреційними повноваженнями Національної поліції України, та суд не наділений відповідними повноваженнями беззаперечного зобов`язання відповідача прийняти позивача на службу до поліції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

7. У січні 2020 року Національною поліцією України подано касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019. У касаційний скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано того, що у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 позивач не був діючим працівником міліції та не надавав згоду на переведення на службу в поліції, а тому відповідач не мав обов`язку переводити позивача до органів поліції. Відповідач вказує, що судами безпідставно ототожнено звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію».

9. У касаційній скарзі відповідач також зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій вийшли за межі своїх повноважень та збільшили преклюзивний строк дії закону у часі, поновивши його для позивача, оскільки позивач всупереч вимогам Закону України «Про Національну поліцію» у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 не заявляв про своє бажання проходити службу в поліції. Крім того, відповідач посилається на п. 2 ч. 3 ст. 49 Закону та вказує, що позивач не відповідав вимогам до поліцейських, оскільки був звільнений на підставі Закону України «Про очищення влади».

10. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Позивач зазначає, що був позбавлений можливості в період з 06.09.2015 по 06.11.2015 виявити бажання проходити службу у поліції у зв`язку з незаконним звільненням з органів внутрішніх справ.

Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції

11. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 для розгляду справи №160/9286/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Калашнікова О.В., Соколов В.М.

12. Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національної поліції України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

13. Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2021 адміністративну справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

14. ОСОБА_1 з серпня 1992 року по 27.10.2014 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

15. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1462 о/с від 01.08.2014 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці.

16. Наказом міністра МВС України № 2238 о/с від 27.10.2014 позивача звільнено з посади начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на підставі пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із постановленням на військовий облік).

17. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Державної казначейської служби України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ міністра МВС України №2238 о/с від 27.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на підставі пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» №1682-VІІ від 16.09.2014 та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із постановленням на військовий облік);

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 28.10.2014;

- стягнуто з Управління МВС України на Придніпровській залізниці середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 11.07.2018 в розмірі 411 726,24 грн з утриманням відповідних податків та зборів;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці та в частині виплати грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць.

18. 01 серпня 2018 року т.в.о. Міністра внутрішніх справ України Яровим С.А. винесено наказ №979о/с, яким на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 28.10.2014.

19. З вищезазначеним наказом позивача було ознайомлено 01.10.2018 та вчинено відповідний запис в трудовій книжці, проте фактично позивача не було допущено до виконання посадових обов`язків, не забезпечено робочим місцем та не здійснено нарахування заробітної плати.

20. Листом від 01.10.2018 Ліквідаційна комісія Управління МВС України на Придніпровській залізниці повідомила, що не має повноважень щодо вжиття заходів по реалізації наказу від 01.08.2018 №979о/с щодо фактичного поновлення позивача на посаді та визначення функціональних обов`язків, оскільки посада начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на підставі наказу МВС України від 30.06.2011 №378 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» відноситься до переліку посад керівного складу МВС, на які працівники призначаються і з яких звільняються наказами Міністра внутрішніх справ України. Вказаним листом позивача також повідомлено, що наказом МВС України від 22.06.2015 №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» скорочено в УМВС України на Придніпровській залізниці всі існуючі посади в кількості 865 посад.

21. З метою виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19009/14, позивач звернувся 08.10.2018 до Міністра МВС України Авакова А.Б. із заявою, в якій просив:

- видати наказ щодо затвердження штатного розпису УМВС України на Придніпровській залізниці та внести до штатного розпису посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці;

- вжити організаційні заходи щодо фактичного поновлення на посаді, яку позивач займав до звільнення;

- вирішити питання щодо продовження служби в поліції та призначити позивача на посаду в органах поліції, так як позивач бажає проходити службу та відповідає вимогам поліцейських, визначеним законом.

22. Управлінням документування службової діяльності МВС України на звернення позивача надано відповідь від 19.09.2018, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що порушені у зазначеному зверненні питання належать до компетенції Національної поліції України, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення позивача надіслано за належністю до розгляду та інформування заявника в установлений строк.

23. 07 листопада 2018 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України надано відповідь, якою повідомлено, що враховуючи, що термін подання заяви позивачем про прийняття на службу до поліції минув, норми пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до позивача не застосовуються. У вказаному листі надано роз`яснення, що громадяни України, які виявили бажання вступити на службу до поліції, у тому числі і колишні працівники органів внутрішніх справ, беруть участь в конкурсі на зайняття вакантних посад на загальних підставах. Додатково проінформовано, що питання виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 у справі №804/19909/14 в частині поновлення позивача на займаній посаді до звільнення та затвердження штатних розписів підрозділів МВС України до компетенції Національної поліції України не належать.

24. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 30.10.2018 та 16.11.2018 звертався з рапортами до Міністра МВС України щодо його переміщення до Національної поліції України для продовження проходження служби.

25. 16 січня 2019 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №26о/с «По особовому складу» полковника міліції ОСОБА_1 (Т-640704), начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

26. Конституція України

26.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015

27.1. Положеннями пунктів 8 - 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону передбачено, що з дня опублікування цього Закону (06.08.2015) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів .

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

IV. Позиція Верховного Суду

28. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

30. В касаційній скарзі відповідач посилається на п. 2 ч. 3 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади», та зазначає, що позивач не відповідав вимогам до поліцейських. Однак, Верховний Суд зауважує, що звільнення позивача на підставі вказаного Закону визнано незаконним у судовому порядку, а тому зазначена правова норма не може застосовуватися до спірних правовідносин, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги у цій частині відхиляються.

31. Щодо доводів відповідача про те, що позивач з 06.08.2015 по 06.11.2015 не був діючим працівником міліції та не подавав рапорт про проходження служби в поліції, а тому у відповідача відсутній обов`язок працевлаштувати позивача на службу у поліції, Верховний Суд вважає за необхідне вказати на наступне.

32. Як вірно зазначено судом першої інстанції, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за виявити бажання (згоду) бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06.11.2015 включно.

33. Разом з тим, відповідно до встановлених обставин справи, позивач був позбавлений такого права, через неправомірні дії відповідача, а саме внаслідок видання скасованого судом наказу про звільнення №2238 о/с від 27.10.2014. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач міг висловити бажання щодо переведення його до органів національної поліції лише після вирішення спору щодо законності прийнятого відносно нього наказу про звільнення та поновлення його на посаді в органах МВС, та скасування протиправного наказу про звільнення відновлює правове становище звільненого працівника, яке було до прийняття скасованого наказу. Зазначене дає підстави для висновку про те, що позивача не може бути позбавлено права виявити бажання бути прийнятим на службу в поліції, наданого йому Законом України «Про Національну поліцію», за відсутності підстав, передбачених ст. 49 та ст. 61 вказаного Закону.

34. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що наявність у позивача відповідного бажання у період з 06.08.2015 по 06.11.2015 проходити подальшу службу, в тому числі і в органах поліції, підтверджується фактом подачі ним відповідного позову про поновлення його на займаній посаді. Крім того, Верховний Суд враховує і те, що позивач 08.10.2018 звернувся до Міністра МВС України із заявою, в якій, зокрема, просив вирішити питання щодо продовження служби в поліції.

35. Відтак, доводи відповідача про відсутність бажання позивача проходити службу в поліції в період з 06.08.2015 по 06.11.2015 Верховним Судом відхиляються, так само як і доводи про те, що суди попередніх інстанцій припустилися порушення процесуального права, поновивши для позивача тримісячний строк, встановлений Законом України «Про Національну поліцію».

36. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи. Крім того, зазначеним доводам судами попередніх інстанцій вже була надана належна правова оцінка під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

37. Отже, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 відсутні.

38. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

39. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

40. З огляду на результат касаційного перегляду справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.

2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі № 160/9286/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук О.В. Калашнікова В.М. Соколов