Справа № 320/4149/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4149/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-4108-17/9671

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана вимога є правомірною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , є пенсіонером, яка отримує пенсію за віком, про що 14.04.2009 Пенсійним фондом України позивачу видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець в періоди з 10.06.1996 по 07.12.2018 та з 13.07.2018 по 07.12.2018.

Головним управлінням ДПС у Київській області сформовано вимогу від 07.11.2019 №Ф-4108-17/9671 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску, згідно якої станом на 31.10.2019 заборгованість позивача по єдиному внеску становить 3740,12 грн.

Позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу від 19.11.2019 на вимогу від 07.11.2019 №Ф-4108-17/9671.

Рішенням Державної податкової служби України від 21.12.2019 №14077/6/99-00-08-06-01 про результати розгляду скарги вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 07.11.2019 №Ф-4108-17/9671 про сплату боргу (недоїмки) залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Листом Державної податкової служби України від 28.01.2020 №3536/06/99-00-08-05-02-06 позивачу повідомлено про прийняття за результатами розгляду її скарги рішення від 21.12.2019 №14077/6/99-00-08-06-01 та про направлення вказаного рішення за місцем проживання позивача поштовим відправленням, яке повернулось на адресу ДПС неврученим з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що з 14.04.2009 позивач, як фізична особа-підприємець, яка отримує пенсію за віком, має пільги щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску. Суд вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази виникнення спірної заборгованості по єдиному внеску до моменту призначення позивачу пенсії за віком, тобто до 14.04.2009.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017) особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Із набранням чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII правове регулювання спірних правовідносин дещо змінилося.

Так, частину четверту статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років <…>.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що для застосування на час виникнення спірних правовідносин визначеної четвертою статті 4 Закону № 2464-VI пільги зі сплати єдиного внеску, є необхідним наявність двох умов:

1. Отримання пенсії за віком, або статус особи з інвалідністю, або досягнення віку у 60 років.

2. Отримання пенсії або соціальної допомоги.

Як зазначалося, позивачу призначено та нею отримується пенсія за віком, тобто вказані дві умови є дотриманими.

Колегія суддів наголошує на тому, що наявність однієї із обставин визначених у кожній з двох умов, нівелює необхідність дотримання інших обставин. Тобто недосягнення особою 60-річного віку не позбавляє її права на звільнення від сплати єдиного внеску у зв`язку із призначенням та отриманням пенсії за віком.

Призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також не скасовує факту отримання нею пенсії за віком як підстави для визнання першої та другої умов звільнення від сплати єдиного внеску згідно частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За таких обставин, враховуючи, що позивач з 14.04.2009 отримує пенсію за віком та з огляду на відсутність доказів виникнення спірної недоїмки до зазначеної дати, то оскаржувана вимога позивача є протиправною, оскільки позивач з 14.04.2009 звільнена від сплати єдиного внеску відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких