Справа № 953/17324/20
Суддя: Шаренко С. Л.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Шаренко С.Л.,

при секретарі - Мельник В.В.,

розглянувши в приміщенні Київського районного суду міста Харкова у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Попова Антона Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до інспектора роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Попова Антона Андрійовича в якій просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3264362 від 10.10.2020, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 10.10.2020 приблизно 11.15 годину на посту поліції «ХТЗ» інспектором роти №4 батальйону №3 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Поповим А.А. була розгляднута справа відносно нього про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 12.4 ПДР України, а сема - перевищення дозволеної швидкості більш ніж 20 км/год, зафіксоване приладом TruCam щодо належного йому транспортного засобу Peugeot 301 д.н.з. НОМЕР_1 . За результатами розгляду справи відносно нього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3264362, якою накладено адміністративне стягнення у вигяді штрафу 255,00 грн.

Однак позивач вважає винесену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що 10.10.2020 був вихідним днем, а тому у нього не було обєктивної можливості скористатись правовою допомогою, у зв`язку з чим, ним заявлялись усні та письмові клопотання про відкладення розгляду справи, аде йому було відмовлено, чим, на його думку, грубо порушенні його права на правову допомогу. Також, позивач зазначає, що ним було звернуто увагу інспектора на те, що знак 5.70 «Фото -, фідеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на ділянці наближення посту поліції «ХТЗ» з боку м. Чугуєва не відповідає вимогам ПДР України та ДСТУ 4100-2014, оскільки відсутня разом зі знаком 5.70 табличка 7.2.1 та у нижній частині знака відсутнє зображення відповідно до таблички 7.2.1, що є порушенням вимог п. 10.7.63 ДСТУ 4100-2014, також відсутнє дублювання знаку 5.70 на розділювальній смузі або над проїзною частиною автодороги на ділянці наближення до посту «ХТЗ» по трасі «Київ-Харків-Довжанський», яка має в зазначеному місці по дві смуги руху в кожному напрямку, розмежованих розділювальною смугою, що є прямим порушенням вимог п. 8.2-1 ПДР України та п. 10.2.4 ДСТУ 4100-2014, а також те, що знак 5.70 має нечітке зображення та прикритий гілками дерев, що суттєво знижує його обєктивну видимість. Крім того, позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме він керував транспортним засобом. На підставі викладеного, позивач просить визнати постанову не законною та скасувати її.

09.12.2020 до суду з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на адміністратвиний позов ОСОБА_1 відповідно до якого представник вважає позов безпідставним та необґрунтованим, тому повністю заперечує проти його задоволення та просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Представник відповідача вказує, що під час несення служби за адресою: пр-т Московський, 307 в м. Харкові 07.12.2020 року екіпажом патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 серійний номер ТС000755 було виявлен порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу PEUGEOT 301, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 26 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого водію подано сигнал зупинки транспортного засобу, після зупинки якого, інспектор підійшов до автомобілю, представився, пояснив суть щіпинки його транспортного засобу та суть правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративного матеріалу відносно позивача. За результатами розгляду справи, винесено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. До постанови в якості доказу долучено фто, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопоушення. Також прадставник відповідача зауважив, що інформація про долучення зазначеного доказу до постанови зазначається в п. 5 оскаржуваної постанови «Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM 000755». Даний доказ був покладений в основу прийнятого рішення, щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності. Представник відповідача також зазначив, що з вказаною постановою було ознайомлено позивача та вручено її під підпис. Предсатвник відповідача в своєму відзиві також зазначив, що позиваем не надано до позовної заяви жодного доказу, який би підттверджував або спростовував обставини та доводи викладені у позовній заяві. Відповідач також зазначив, що роз`яснив позивачу, що на сатйті http:// patrol.police.gov.ua та у соцмережах опублікована карта, де позначені ділянки, на яких вимірюється швидкість. Ця інформація є у вільному доступі у мережі інтернет і доступна за посиланням http:// patrol.police.gov.ua /2020/06/11/zbilshuyetsya-kilkist-dilyanok-de-budut-zdijsnyuvatysya- vymiryuvannya-pryladom-trucam/. Після проведення профілактичної бесіди з позивачем , відповідач нагадав йому про те, що на автомобільних дорогах за межами населених пунктів дозволена швидкість руху транспортних засобів - не більше 90 км/год, на автомобільних дорогах з розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на автомагістралях - не більше 130 км/год. В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. під час розгляду справи позивачу були розясненні його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, порядок оскарження та порядок оплати постанови. Надати відеозапис з портативного відеореєстратора на який було зафіксовано процес розгляду справи надати для суду не має модливості у звязку з видаленням відеозапису з сервера УПП в Харківській області ДПП. Щодо не запезпечення позивача правом на правову допомогу під час розгляду справи представник відповідача зазначив, що зазначене не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, вдтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень субєкта владних вопноважень. Основною та обов`язковою ознакою обєктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено віджеоматеріалом з приладу TruCAM, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Щодо твердження позивача про те, що дорожній знак 5.70 встановлений з порушенням ДСТУ предстаник відповідача зазначив, що позивачем не зазначається, чи вплинула вказана обставина на виконання ним вимог вказаного знаку, та крім цього, як зазначає представник відповідача, вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови, оскільки висновків про невідповідність дорожніх знаків відповідних організацій не існує, а відповідно водії не мають право порушувати правила дорожнього руху. який встановлений відповідними органами. Дорожній знак 5.70 фізично видно з проїзної частини, а тому позивач був проінформований про можливість здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та технічних засобів. Таким чином, представник відповідача вважає позов не обґрунтованим, а тому просив відмовити в його задоволенні.

Судове засідання проводилось без виклику сторін. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки оскаржував постанову в порядку ст. 288 КУпАП подавши скаргу до Управління патрульної поліції, таким чином строк звернення позивача до суду з адміністративним позовом слід поновити.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.1 ч.1ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно ч.1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведеною нормою передбачено, що відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП настає у разі перевищення водієм встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП відбулося через порушення, за висновком відповідача, п.12.4 ПДР України, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом PEUGEOT 301 д.н.з. НОМЕР_2 перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, а саме рухався в населеному пункті зі швидкістю 76 км/год.

Згідно вимог п. б п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.

Відповідно до п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4. ПДР, більш як на двадцять кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою поліцейського лейтенанта поліції 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Попова Антона Андрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3264362 від 10.10.2020 позивача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом PEUGEOT 301 д.н.з. НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.6).

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 10.10.2020 в 12:17:24, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом в населеному пункті перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 76 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Trucam ТС000755, чим порушив п.12.4 ПДР Порушення швид. режиму. в населених пунктах (дозвол.швид.не більше 50 км/год.). Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.1. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 255 грн. До постанови додається: пояснення, клопотання.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд зазначає наступне.

Доводи позивача про те, що постанова відповідача є незаконною, оскільки дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на ділянці наближення до посту поліції «ХТЗ» не відповідає вимогам ПДР України суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З відеозапису та фото з приладу TruCam TC000755 судом встановлено, що автомобіль PEUGEOT 301 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76км/год, перевищив швидкість в межах населеного пункту - 50км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Судом встановлено, що наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17314 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000755 до застосування.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зазначений дорожній знак виключно інформує водіїв про можливість проведення фото- та відеофіксації порушень ПДР, він жодним чином не встановлює та не регулює дорожній рух. А сам факт керування транспортним засобом в межах населеного пункту, зобов`язує водія виконувати вимоги пункту 12.4 ПДР України.

Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалом з приладу TruCAM. Посилання позивача на те, що знак 5.70 не видно водію, оскільки він має не чітке зображення та прикритий гілками дерев, а дублюючі знаки відсутні, суд не приймає до уваги, оскільки навіть у разі відсутності знаку 5.70, швидкість руху автомобілів у населених пунктах не повинна перевищувати 50 км/год. Крім того, суд враховує те, що позивач в своїй позовній заяві посилається на рішення Київського районного суду м. Харкова відповідно до якого, вже розглядалась справа відносно нього за аналогічними обставини, таким чином, вказане підтверджує той факт, що позивачу достовірно було відомо про наявність на даній ділянці дорожнього знаку 5.70.

Вказані обставини у сукупності свідчать про необґрунтованість доводів позивача.

Не може також бути підставою для скасування постанови поліцейського твердження позивача про те, що під час розгляду справи він не зміг скористатись правовою допомогою, оскільки був вихідний день, оскільки відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист його прав та свободи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень, такий висновок зроблено також Верховним судом в постанові від 17.05.2018 по справі №753/4366/17.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що оскаржувану постанову було прийнято у спосіб, що визначений законами України.

Суд зазначає, що доказів щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, позивач не навів, а судом не встановлено, що в сукупності з усіма встановленими судом обставинами виключає протиправність винесеної відповідачем постанови.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи надані представником відповідача докази, судом встановлено, що вони підтвердили наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).

Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України, ст. ст.7, 9, 121, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст. ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Попова Антона Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя - С.Л. Шаренко