Справа № 640/577/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ № 640/577/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ГУ ПФУ в м. Києві), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 23.12.2020 року № 29285-32514/Р-02/8-2600/20;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві перевести ОСОБА_1 з 17.12.2020 з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», врахувавши грошове забезпечення за вересень місяць 2019 року - місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням, у розмірі 53754,38 грн, без обмеження максимальним розміром, виплативши різницю між фактично отриманою пенсію та призначеною з 17.12.2020 пенсією за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший - пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проте відповідач протиправно йому відмовив у переведенні на інший вид пенсії, мотивувавши тим, що обчислення пенсії, з урахуванням грошового забезпечення, отриманого за один місяць служби перед звільненням, чинним законодавством не передбачено. Окрім того, відповідач не погодився з розміром грошового забезпечення позивача, з якого слід обраховувати пенсію, та вказав на наявність обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, однак 02.02.2021 на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2021 ГУ ПФУ в м. Києві надано копію документів з пенсійної справи ОСОБА_1 .

Позивачем до суду подано додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 також зазначає, що обчислення його пенсії має здійснюватися з урахуванням грошового забезпечення, отриманого ним за вересень місяць 2019 року у сумі 53754,38 грн, без обмеження максимальним розміром, та просить врахувати надані пояснення при прийнятті рішення у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію з 10.04.2002.

17.12.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив перевести з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», врахувавши грошове забезпечення у сумі 53754,38 грн за вересень місяць 2019 року - повний місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням.

За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 23.12.2020 № 29285-32514/Р-02/8-2600/20 відмовив у переведенні позивача на пенсію за вислугу років, повідомивши, що обчислення пенсій з урахуванням грошового забезпечення, отриманого за один повний місяць служби перед звільненням, чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами третьою, шостою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обчислення пенсій окремим категоріям військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які були відряджені для виконання службових обов`язків до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших цивільних установ, організацій і підприємств, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, здійснюється за переліком посад і в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства внутрішніх справ України (МВС України) від 15.11.2012 №9360/с «По особовому складу» позивач відряджений до Верховної Ради України із залишенням у кадрах МВС України.

В подальшому, наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 75о/с «По особовому складу» (додається), згідно із статтею 71 розділу VII, пунктами 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено на службу до поліції таких, що прибули з МВС України, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування, з 07.11.2015, ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання генерал-полковника міліції, обраного народним депутатом України 8 скликання та відрядженого до Верховної Ради України, присвоєно йому спеціальне звання генерала поліції першого рангу.

Таким чином, вимоги положень частини шостої 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» поширюються на позивача.

Згідно з абз. 9 та 10 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відрядженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших цивільних підприємств, установ та організацій, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обчислюється виходячи з відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання), відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за останньою штатною військовою посадою за місцем служби перед звільненням. При цьому, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія враховуються в середніх розмірах фактичних виплат за аналогічною посадою (посадами) в тому органі, з якого особа була відряджена, за календарний місяць, який передує даті звільнення із служби.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що поліцейським, відрядженим до органів державної влади, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, пенсія обчислюється з вказаних складових, за календарний місяць, який передує даті звільнення із служби.

Так, розпорядженням голови Верховної Ради України від 23.08.2019 № 520-к «Про звільнення з посади та відрядження народного депутата ОСОБА_1 » позивача звільнено з 29.08.2019 з посади голови підкомітету з питань кримінального процесуального законодавства та оперативно-розшукової діяльності Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності у зв`язку з достроковим припиненням повноважень Верховної Ради України восьмого скликання та відряджено в розпорядження МВС України.

Наказом Національної поліції України від 24.09.2019 № 1077о/с «По особовому складу» відповідно до пункту 3 (за віком) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції з 01.10.2019. Станом на день звільнення вислуга років для призначення пенсії становить 42 роки 01 місяць 11 днів.

Отже, строк військової служби позивача після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці та, відповідно, календарним місяцем, який передує даті звільнення позивача із служби є саме вересень 2019 року.

Таким чином, твердження відповідача, що обчислення пенсій з урахуванням грошового забезпечення, отриманого за один повний місяць служби перед звільненням, чинним законодавством не передбачено, є необґрунтованими та безпідставними.

Судом також враховано, що розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугу років має бути обчислений з розрахунку 100 % суми грошового забезпечення за 42 роки вислуги, як особі з інвалідністю 2 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження служби, віднесеній до категорії 1, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо посилання відповідача на обмеження розміру пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому, як встановлено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києві від 27.05.2019 № 640/6585/19, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 01.07.2019, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.04.2002.

Отже, позивачу пенсія вже призначена, а в межах спірних правовідносин йде мова про переведення на іншу пенсію, а не про призначення нової пенсії, тому встановлене частиною сьомою статті 43 вказаного Закону обмеження максимального розміру пенсії, яке стосується виключно заробітку (грошового забезпечення) для первинного обчислення пенсій, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Водночас, положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №848-VIII, в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Згідно з пунктом другим резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Отже, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Таким чином, протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

За таких умов, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.03.2019 у справі №522/3049/17 (адміністративне провадження №К/9901/36995/18, №К/9901/36996/18).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, слід також враховувати, що частиною третьою статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, посилання відповідача на встановлені статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження щодо розміру пенсії, у зв`язку з чим можлива сума пенсії позивача до виплати на час розгляду звернення становитиме 17 690,00 грн, є необґрунтованими.

Отже, при переведенні позивача на інший вид пенсії - за вислугу років, її розмір слід обраховувати виходячи з грошового забезпечення календарного місяця, який передує даті звільнення позивача із служби - вересень 2019 року, у розмірі 53754,38 грн, без обмеження максимальним розміром.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 23.12.2020 № 29285-32514/Р-02/8-2600/20, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Окрім того, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд має виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з 17.12.2020 з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», врахувавши грошове забезпечення за вересень місяць 2019 року - місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням, у розмірі 53754,38 грн, без обмеження максимальним розміром, виплативши різницю між фактично отриманою пенсію та призначеною з 17.12.2020 пенсією за вислугу років.

Згідно з частинами першою-другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, останній не підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладене у листі від 23.12.2020 № 29285-32514/Р-02/8-2600/20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_1 з 17.12.2020 з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», врахувавши грошове забезпечення за вересень місяць 2019 року - місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням, у розмірі 53754,38 грн (п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят чотири гривні тридцять вісім копійок), без обмеження максимальним розміром, виплативши різницю між фактично отриманою пенсію та призначеною з 17.12.2020 пенсією за вислугу років.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42098368).

Суддя О.М. Чудак